П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/7114/19	
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення  Одеського окружного адміністративного суду  від 23.03.2020 по справі № 420/7114/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю  Одеської міської ради  про визнання протиправним та скасування припису, –

                                   ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування припису  про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів  і правил від 03.09.2019, винесений Управлінням Державного архітектурно-будівельного  контролю Одеської  міської ради про усунення вимог законодавства .
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що житловий будинок, який став об`єктом  позапланової перевірки, розташований за  адресою: АДРЕСА_1 є приватною власністю позивача. Так, позивач  отримав 1/10 частину за Договором дарування від  08.04.2005, посвідченим державним нотаріусом Шостої одеської міської нотаріальної контори Петрушенко Т.А. зареєстрованим в реєстрі за №2-1299.
03.09.2019 у присутності позивача було здійснено позапланову  перевірку його житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами  якої нібито  виявлено порушення, а саме: реконструкція 1/10 частини житлового будинку з розширенням та виділом в окрему одиницю.
В результаті проведеної перевірки  по відношенню до позивача  складено акт перевірки №001591, два протоколи  про адміністративне правопорушення.
Також відповідач  виніс припис, яким зобов`язано позивача набути в установленому законом порядку право на виконання будівельних робіт та ввести реконструйований об`єкт  до експлуатації за даною адресою або привести самочинно реконструйований об`єкт у відповідності до договору дарування за № 2-1299 від 08.04.2005 в термін до 03.11.2019.
Позивач вважає це рішення протиправним та прийнятим з порушенням  порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, без дотримання його прав й позбавлення можливості їх реалізації, без встановлення правового режиму майна щодо якого проводилась позапланова перевірка, а тому належить до скасування.
Крім того, позивач  зазначив, що набуте ним право власності на житловий  будинок є цілком правомірним, а винесений щодо нього припис від 03.10.2019 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної  діяльності є незаконним, прийнятим  передчасно, та таким,  що належить до скасування.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 23 березня 2020 року позов задовольнив.
Визнав протиправним та скасував Припис  про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів  і правил від 03.09.2019, винесений Управління Державного архітектурно-будівельного  контролю Одеської  міської ради про усунення вимог законодавства по відношенню до ОСОБА_1 .
Стягнув з Управління державного  архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань  на користь ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) 40 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Управління державного  архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- не взято до уваги судом першої інстанції, що реконструйованому об`єкту присвоєно нову адресу: АДРЕСА_2 Одеса, Приморський АДРЕСА_3 . Сонячна, АДРЕСА_1 а";
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскільки право власності на житловий будинок, який знаходиться у АДРЕСА_1 , зареєстрований в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно, житловою площею 11,7 кв.м. він не підпадає під визначення самочинного будівництва;
- помилковим є висновок суду, що фотофіксацією, наданою відповідачем, насправді не підтверджується факт здійснення перевірки у присутності позивача, оскільки додані до матеріалів справи фотокопії не містять дати та часу проведення фотозйомки та з них неможливо встановити місце проведення фотозйомки, а також з фото на якому зображений позивач з листом формату А4 не підтверджує факту ознайомлення позивача з підставами перевірки, зокрема направлення, адже на фото немає жодної дати;
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, житловий будинок, який став об`єктом  позапланової перевірки, розташований за  адресою: АДРЕСА_1 є приватною власністю позивача. Так, позивач  отримав 1/10 частину будинку за договором дарування від  08.04.2005, посвідченим державним нотаріусом Шостої одеської міської нотаріальної контори Петрушенко Т.А. зареєстрованим в реєстрі за №2-1299 (а.с.5-6).
Відповідно до пункту 1 цього договору гр. ОСОБА_2 подарувала, а позивач прийняв у дар 1/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що знаходиться за вищевказаною  адресою та в цілому складається з одного житлового будинку під літерою “А”, житловою площею – 95,0 кв.м. та надвірних споруд: АДРЕСА_4 літ. “М”, “З”, “У”, “Ц”, огорожі - №1-12, мостіння – І, ІІІ, розташованих на земельній ділянці, площею 2210 кв.м., що знаходяться у фактичному користуванні позивача.
По заяві минулого власника за договором дарування позивач прийняв у дар АДРЕСА_5 / АДРЕСА_6 частину житлового будинку: з літ. “А” житлове: а 2- веранда, 1-6 житлова, житловою площею 11,7 кв.м.
У 2017 році позивач  здійснив  процедуру виділу в окрему  одиницю нерухомого  майна.
10.02.2017 ФОП ОСОБА_3 за підписом експерта ОСОБА_4 виготовив технічний паспорт  інвентаризації нерухомого майна станом на 10.02.2017 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с.23-26).
15.02.2017 позивач на підставі зазначеного  технічного паспорту зареєстрував право власності на складову частину об`єкта нерухомого майна житловий  будинок “А”, загальною площею 28,6 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності  (а.с.20).
29.06.2017 позивач отримав у власність частину земельної ділянки навкруг свого будинку за кадастровим номером 5110137500:50:014:0021, що підтверджується витягом з Державного реєстру  речових прав на нерухоме майно №186791428 від 30.10.2019 (а.с.21-22.)
03.09.2019 уповноважена особа відповідача  на підставі наказу за №01-13/333ДАБК від 01.08.2019 та звернення фізичної особи ОСОБА_5 від 22.08.2019, направлення  для проведення  позапланового  заходу № 001591 від 23.08.2019 провів позапланову перевірку дотримання позивачем  вимог містобудівного законодавства за адресою: м. Одеса, вул. Сонячна, 2.
03.09.2019 за результатами перевірки  складений Акт № 001591 (а.с.32-45), в якому зазначено, що в ході  проведення перевірки  встановлено, що відповідач  виконав будівельні роботи з реконструкції 1/10 частини житлового будинку з розширенням та виділом в окрему одиницю за адресою: м. Одеса, вул. Сонячна, 2 без отримання прав на виконання таких робіт, чим порушено частину 1 статті 34 та  абзацу 1 частини 2 статті 36 Закону України “Про регулювання  містобудівної діяльності” та абзацу 2 пункту 5 порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ за № 466 від 13.04.2011.
Також в ході проведення  перевірки  встановлено, що позивач проводить  експлуатацію самочинно реконструйованої та виділеної в окрему одиницю частину будинку за адресою: м. Одеса, вул. Сонячна, АДРЕСА_1 , яка  не введена в експлуатацію  відповідно до вимог чинного містобудівного законодавства, чим порушено  частину 8 статті 39 Закону України “Про регулювання  містобудівної діяльності” та пункту 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінета Міністрів України №461 від 13.04.2011.
03.09.2019 відповідач виніс протоколи  про адміністративне правопорушення стосовно позивача (а.с.43-49), в яких зазначено, що розгляд справи  про притягнення позивача  до адміністративної відповідальності  відбудеться 17.09.2019 об 11 год 00 хв. у приміщенні Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради.
03.09.2019 відповідачем винесено припис, яким зобов`язано позивача набути, в установленому законом порядку, право на виконання будівельних робіт та ввести реконструйований об`єкт  до експлуатації за даною адресою або привести самочинно реконструйований об`єкт у відповідності до договору дарування за № 2-1299 від 08.04.2005 в термін до 03.11.2019 р. (а.с.50-52).
17.09.2019 відповідач направив позивачу лист в якому повідомив, що у зв`язку з відсутністю доказів  вручення матеріалів перевірки, розгляд справи про адміністративне правопорушення повторно призначено  на 01.10.2019 (а.с.55-56).
01.10.19 відповідач направив позивачу лист, в якому повідомив, що у зв`язку з відсутністю позивача, справи про адміністративні  правопорушення були розглянуті без участі позивача, та позивача  визнано винним у вчиненні адміністративних  правопорушень  передбачених частиною 5 та частиною 9 статті 96 КУпАП та накладено  адміністративні стягнення (а.с.58-59).  

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припис  про вчинення  відповідних дій щодо самочинно реконструйованого об`єкту не може бути застосований до об`єкту,  на який зареєстроване право власності, та який   відповідно не є самочинно  реконструйованим.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, "Про регулювання містобудівної діяльності"   № 3038-VI від 17 лютого 2011 року.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до     статті  1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"   № 3038-VI від 17 лютого 2011 року ( далі – Закон №3038 - VI) - містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.
Згідно із частиною 1    статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"    державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу.
Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Підставами для проведення позапланової перевірки є зокрема: 3) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 6) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;
Як встановлено матеріалами справи, до управління надійшло звернення Самойлова А.В. від 22.08.2019 стосовно вжиття заходів державного архітектурно-будівельного контролю за адресою: м. Одеса, вул. Сонячна, 2 (а.с.81).
Підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам, стандартам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Пунктом 3 частини 3    статті 41 Закону Закон № 3038 - VI    передбачено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт.
Постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (надалі - Порядок №553), який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об`єкта будівництва.
Відповідно до підпунктів 1, 8 пункту 11 Порядку № 553, посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.
Пунктом 9 Порядку № 553 встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.
Суд першої інстанції зазначив, що фотофіксацією, наданою відповідачем, насправді не підтверджується факт здійснення перевірки у присутності позивача, оскільки додані до  матеріалів справи  фотокопії не містять дати та часу проведення фотозйомки та з них неможливо  встановити  місце проведення  фотозйомки, а також з фото на якому зображений позивач з листом формату А4 не підтверджує факту ознайомлення позивача з підставами перевірки, зокрема направленням, як зазначає відповідач, адже на фото немає жодної дати.  
Колегія суддів погоджується з цим висновком, але зазначає, що факт здійснення перевірки в присутності позивача підтверджує сам ОСОБА_1 у позовній заяві.                                                                                                                                                                                                              
Згідно з пунктом 16 Порядку №553 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.
Відповідно до пунктів 17, 19 Порядку № 553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис). У приписі обов`язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.
Права та обов`язки суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зазначені пунктах 13, 14 Порядку № 553. Зокрема, суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.        
Із положень статті 41 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” та Порядку № 553 убачається, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватись лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт.
Отже, за загальним правилом такі перевірки можливі щодо тих об`єктів, які знаходяться в процесі будівництва, а виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва у зв`язку з чим, такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об`єкту.
При цьому, реєстрація права власності на об`єкт нерухомості виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. А відтак, не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу такого об`єкта та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю.
Слід зазначити, що матеріали справи підтверджують, що позивач у встановленому законом порядку набув право власності на нерухоме майно – 1/10 житлового будинку , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ", загальною площею 28,6 кв.м., а також на земельну ділянку яка має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Аналізуючи вищезазначену норму колегія суддів зазнає, що вона містить альтернативну гіпотезу, тобто, гіпотеза, що визначає декілька життєвих обставин, за наявності (відсутності) хоча б однієї з них діє диспозиція. 
З огляду на те , що позивач як власник нерухомого майна здійснив реконструкцію нерухомості на земельній ділянці, що перебуває у його користуванні, жодним чином не змінюючи цільового призначення землі, а лише покращив свої житлові умови збільшивши площу об`єкта нерухомості, немає підстав вважати дану реконструкцію самочинним будівництвом.
Тобто не вбачається наявності сукупних вимог статті  376 ЦК України, оскільки позивач не змінив цільового призначення земельної ділянки та відсутні докази щодо істотного порушення будівельних норм і правил будівництва.
З огляду на те, що право власності на реконструйований об`єкт зареєстроване 15.02.17 (а.с.146-147), тобто до проведення перевірки в період з 25.08.2019 до 03.09.2019 (а.с.83) колегія суддів зазначає про відсутність у відповідача повноважень для проведення позапланового заходу, передбаченого статтею 41 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” та Порядку № 553, а саме: державного архітектурно-будівельного контролю - позапланової перевірки відносно зареєстрованого у встановленому порядку об`єкту права власності позивача.
Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 02.10.2018 у справі № 465/1461-16-а (ЄДРСР № 76884791).
Отже, на час проведення перевірки за позивачем зареєстровано право власності на нерухоме майно, яке у встановленому законом порядку не оскаржене, не скасоване, а тому проведення позапланової перевірки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 553 від 25.05.2011 “Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно будівельного контролю” є протиправним, та як наслідок мають бути скасовані акти, прийняті на підставі цієї перевірки, а саме оскаржуваний припис.
З приводу зобов`язання відповідно до оскаржуваного припису набути в установленому законом порядку право на виконання будівельних робіт та ввести реконструйований об`єкт  до експлуатації за даною адресою колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI  від 17 лютого 2011 року, замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно частини 2 статті 35 Закону № 3038-VI, виконання підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт. Виконання підготовчих робіт без подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється.
Як встановлено частиною 1 статті 36 Закону №3038-VI, право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
З аналізу наведених законодавчих норм можна дійти висновку про те, що реєстрація декларації про початок будівництва є обов`язковою умовою для початку виконання будівельних робіт. Відповідальність за повноту та достовірність інформації, наведеної в декларації, несе замовник будівництва (особа, яка подає декларацію).
Згідно частини 1 статті 39 Закону № 3038-VI, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
За правилами статті 26 цього Закону завершальним етапом будівництва об`єкту містобудування є реєстрація права власності на такий об`єкт.
З огляду на викладене, можна дійти висновку, що реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт є актом одноразового застосування, який тягне за собою настання певних правових наслідків, в тому числі вчинення дій щодо реалізації наданого декларацією права на проведення будівельних робіт.
З моменту реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, з якою пов`язується закінчення будівництва об`єкта містобудування, декларація про початок виконання будівельних робіт вичерпує свою дію.
Разом з тим, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №804/1510/16, від 02 жовтня 2018 року у справі №465/1461/16-а, від 05 червня 2019 року у справі №815/3172/18, від 05 вересня 2019 року у справі №813/5260/13-а.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю,  результатами  своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно з частиною 1,6 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому держава не втручається у здійснення власником права власності.
Під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі CASE OF PRESSOS COMPANIA NAVIERA S.A. AND OTHERS v. BELGIUM, App. № 17849/91, 20 November 1995).  Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар.
При цьому, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (рішення у справі "BEYELER v. ITALY", App. № 33202/96, 5 January 2000). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на те, що реконструйована 1/10 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 використовується, як не прийняте в експлуатацію приміщення, без проведення згідно вимог містобудівного законодавства та державних будівельних норм, відповідної реконструкції, що є порушенням частини 1 статті 34 та абзацу 1 частини 2 статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VІ та абзац 2 пункту 5 Порядку № 466 від 13 квітня 2011 року, відхиляються апеляційним судом, адже право власності позивача на нерухоме майно – житловий будинок , що знаходиться за адресою:  м.Одеса , вул. Сонячна 2-а, загальною площею 28,6 кв.м. зареєстроване 15.02.17 (а.с.146-147), тобто до проведення перевірки в період з 25.08.2019 до 03.09.2019 (а.с.83).
Відносно доводів апелянта щодо самочинного будівництва суд зазначає наступне.                                   Після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. Не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу такого об`єкта та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного нагляду.
Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 червня 2019 року по справі № 916/1986/18, від 02 жовтня 2018 року по справі №465/1461/16-а, від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16.
Тобто доводи апеляційної скарги щодо самочинного будівництва, які викладені в оскаржуваному приписі - є припущенням відповідача. 
Висновки акту перевірки не є остаточними, а є лише особистою думкою посадових осіб управління, які проводять перевірки, щодо кваліфікації поведінки суб`єкта містобудування з точки зору її відповідності нормам законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил.
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на звільнення від сплати судового збору цієї категорії справ підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду  від 23.03.2020 по справі № 420/7114/19 – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.