ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2962/20 Справа № 208/2506/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                       суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
                       за участю секретаря – Лященко С.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення  Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року,-
В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради «про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною», згідно до якого заявив позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод йому, ОСОБА_1 , у спілкуванні та вихованні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши способи його участі у вихованні дитини шляхом: - побачень кожної суботи у відсутності матері дитини без обмеження часом, забираючи дитину за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та повертаючи за цією адресою; - побачень в дні державних свят у відсутності матері дитини без обмеження часом, забираючи дитину за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та повертаючи за цією адресою; - спільного відпочинку протягом двох тижнів влітку за відсутності матері дитини, забираючи дитину за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та повертаючи за цією адресою; - побачень в день народження дитини з 14.00 годин до 16.00 годин у відсутності матері дитини, забираючи дитину за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та повертаючи за цією адресою. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період з 09.08.2011 року, який був розірваний за рішення суду 03.05.2017 року. Від шлюбу мають дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який після розірвання шлюбу між сторонами, залишився проживати з матір`ю. Він як батько намагається активно приймати участь у житті та вихованні сина, але з боку відповідачки чиняться перешкоди, що спонукало його на звернення до органу опіки та піклування, для встановлення порядку побачень, які також не було дотримано відповідачем. Позивач неодноразово намагався побачитися з сином, телефонував та відправляв смс-повідомлення, відправляв листи до відповідача з метою домовитися про день, час та місце побачень, що підтверджується відповідними поштовими квитанціям, описами вкладення у цінні листи, скріншотами з офіційного сайту Укрпошти. Також, він приїздив за місцем проживання Відповідача з єдиною метою зустрітися з сином. Однак відповідач постійно відмовляла в його проханнях про зустрічі з сином, зазначаючи причини, які не можливо було сприйняти як поважні. Навіть тоді, коли відповідач і давала свою згоду на побачення із сином, то по приїзду за адресою відповідача в погоджений день та час, позивач не міг побачитися з сином, так як повідомлялися вигадані обставини, які перешкоджали запланованим зустрічам з сином. Одного разу, коли він приїхав в погоджений з відповідачем день та час день побачень із сином, він не зміг цього зробити, так як Відповідач разом з сином виїхала на деякий час в зону АТО без його на то згоду. Після цього позивач змушений був розшукувати свого сина. На адвокатський запит, він отримав підтвердження перетинання їх сином державного кордону України. Вважає такі дії відповідача направленими на умисне порушення його прав. Також, ця ситуація негативно впливає на психологічний стан сина, так як перешкоджає розвитку нормальних стосунків між батьком та сином, чоловічому спілкуванню, та підтримання соціального зв`язку між ним та сином. Позивач посилався на те, що він як в період шлюбу так і після його розірвання, сумлінно виконував свої обов`язки по вихованню, розвитку та утриманню своєї дитини. По теперішній час він надає відповідачу матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , сплачуючи аліменти, що підтверджується копіями відповідних квитанцій. Як свідомий громадянин позивач зазначає на розумінні своїх батьківських обов`язків у прийнятті участі у вихованні дитини, а як людина, що має почуття, має дуже велике бажання виховувати свого сина, спілкуватися з ним, віддавати любов та турботу. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування з малолітнім сином ОСОБА_4 спричинить йому шкоду не існує. Створення Відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною порушує не тільки права його як батька, а в першу чергу порушує права самої дитини та суперечить інтересам дитини. Тому, враховуючи що добровільно узгодити позицію між ним та відповідачем щодо порядку спілкуванні з сином він не може, а відповідач не дотримується встановлення порядку визначеному Розпорядженням Органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради № 16-р від 19.02.2018 року, він вимушений звернутися із даним позовом до суду, який просив задовольнити (том 1 а.с. 2-3).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Встановлено наступний порядок участі ОСОБА_1 , у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення їх зустрічей із дитиною, за наступним способом спілкування, а саме:
-чотири вихідні дні на місяць, в період часу з 10.00 години до 19.00 години, за згодою дитини, у місці визначеному за взаємною згодою сторін, з урахуванням режиму дня дитини, за участі матері дитини ОСОБА_5 ;
-щорічно в літній період року строком на 7 (сім) календарних днів, з можливістю виїзду дитини з батьком до місця оздоровлення та відпочинку в межах України, за участі матері дитини ОСОБА_5 ,за попередньою домовленістю і узгодження дати, періоду і місця відпочинку, між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ;
-27 березня, щорічно, у місці святкування дня народження дитини, за участі матері дитини ОСОБА_5 , в період часу з 10.00 години до 19.00 години, за попереднім погодженням між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , місця святкування, за згодою дитини, з урахуванням режиму дня дитини.
Вказані зустрічі між батьком дитини ОСОБА_1 та дитиною – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинні відбуватися без примусу дитини до таких зустрічей, за погодженням між батьком та матір`ю дитини, і самою дитиною дати, часу, місця зустрічей, із обов`язковим врахуванням часу пов`язаного із навчанням та/або відвідуванням дитиною шкільного/виховного/спортивного закладу, з урахуванням зайнятості дитини у визначений день, її самопочуття, та бажання до такої зустрічі самої дитини.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо відшкодування судових витрат (том 1 а.с. 247-256).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на необгрунтованість рішення суду 1 інстанції, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог (том 2 а.с. 3-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09.08.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2017 року (а.с. 10-12).
Зі змісту рішення вбачається що фактично ОСОБА_1 став проживати окремо від дружини та сина починаючи з 2014 року.
Від шлюбу, сторони мають малолітню дитину – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7), дитина постійно проживає з матір`ю, що підтверджується рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2017 року (а.с. 10-12).
Згідно довідки від 25.10.2016 року № 0000012449 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 9), дитина ОСОБА_3 , разом із матір`ю дитини зареєстрований за адресою квартира АДРЕСА_2 .
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із зверненням до служби у справах дітей Кам`янської міської ради щодо прийняття рішення з порядком його зустрічей з сином (а.с. 14).
Розпорядженням адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради № 16-р від 19.02.2018 року, за заявою ОСОБА_1 розглянуто питання про порядок побачень з малолітнім сином (а.с. 13), згідно до якого визначено ОСОБА_1 порядок побачення з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином: чотири вихідних дні на місяць за попередньою домовленістю з матір`ю та урахуванням потреб дитини.
В період лютого 2018 року ОСОБА_1 , з адвокатом Серебляковим Е.С., зверталися до органу поліції з приводу вивозу дитини у зону АТО (а.с. 21-22).
За фактом перевірки заяв ОСОБА_1 , встановлено відсутність у діях ОСОБА_2 будь-яких ознак адміністративного та кримінального правопорушень, та розгляд матеріалів за зверненням ЖЄО № 2682 від 06.02.2018 року закінчено.
17.03.2018 року було зареєстровано ЖЄО № 5932 від 17.03.2018 року (а.с. 70), за заявою ОСОБА_2 про те, що по АДРЕСА_3 Т АДРЕСА_4 у м. Кам`янське ОСОБА_7 погрожувала фізичною розправою ОСОБА_2 .
Згідно до характеристики з ДНЗ № 2 «Веснянка» (а.с. 71), підтверджено відвідування дошкільного закладу дитиною ОСОБА_8 , 2012 року народження, якому надано позитивна характеристика. Дитиною цікавиться лише мати. Мається зауваження що у лютому – березні з`явилися у дитини ознаки агресії, не зрозумілий протест, неадекватна поведінка до однолітків, з`явився страх до оточуючого середовища (биття посуду, знімання штанів, показ статевих органів, ображання однолітків).
06.11.2018 року надано висновок за результатами психологічного обстеження на звернення ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведений психологом ОСОБА_9 , кваліфікація викладач-дослідник з педагогіки і психології, стаж роботи за спеціальністю тридцять п`ять років, (а.с. 137-162), згідно до висновків якого:
Відповідь на перше запитання: Чи є у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуально-особистісні особливості, що потребують особливої уваги з боку батьків й вихователів та створення особливих умов навчання та виховання?
Так, у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є індивідуальні - особистісні особливості, що потребують створення особливих умов навчання та виховань Ці особливості обумовлені змінами у діяльності центральної нервової системи, та кваліфіковані як «мінімальна мозкова дисфункція».
Відповідь на друге запитання: Хто з дорослих утворює для ОСОБА_3 соціально-підтримуюче оточення?
Соціально-підтримуюче оточення для ОСОБА_3 утворюють його матір - ОСОБА_2 , вітчим - ОСОБА_10 та дід - ОСОБА_11 ..
Відповідь на третє запитання: Яким чином сімейна ситуація, індивідуальні - психологічні особливості матері ( ОСОБА_2 ) та батька ( ОСОБА_1 ), особливості їх виховної поведінки впливають на емоційний стан, психічний розвиток та переживання благополуччя їх сина - ОСОБА_3 ?
Емоційно-позитивні, дружні стосунки ОСОБА_3 зі своєю матір`ю ( ОСОБА_12 ) їх взаємна довіра і розуміння допомогли ОСОБА_3 пережити період горювання через втрату батька ( ОСОБА_1 ) як члена сім`ї; фазу стабілізації нової для ОСОБА_3 сім`ї у складі матері - ОСОБА_2 та його самого, а згодом - прийняття, як члена сім`ї, вітчима.
ОСОБА_13 створила для ОСОБА_3 простір, у якому останній не переживає почуття ізольованості, самотності, а навпаки, переживає позитивні почуття прийняття, власної значущості, безпеки, емоційного контакту з близькою йому людиною.
Позиція ОСОБА_2 , її пояснення того, що відбувається, забезпечує ОСОБА_3 переживання психологічного комфорту і безпеки.
Відповідь на четверте запитання: Чи є специфічні психологічні особливості у ставленні ОСОБА_3 до батьків разом та до кожного окремо; інших членів родини? Якщо є, то в чому вони виражаються?
Так, у ставленні ОСОБА_3 до батьків разом та до кожного окремо є специфічні психологічні особливості.
Якість контакту, який існує між ОСОБА_8 та його матір`ю - ОСОБА_12 , свідчить, що для ОСОБА_4 його матір - є головним джерелом емоційного тепла та своєчасної підтримки.
ОСОБА_13 є тим дорослим, хто забезпечує ОСОБА_3 потребу у неформальному спілкуванні і з яким у нього склалися довірчі стосунки.
Своїх батьків - ОСОБА_1 та ОСОБА_14 - ОСОБА_3 не сприймає як подружню пару.
На момент проведення психологічного обстеження ОСОБА_3 не виявляв стосовно свого батька - ОСОБА_1 , ознак неприйняття, ворожого ставлення до нього.
Ставлення до батька - ОСОБА_1 , у ОСОБА_3 є специфічним: образ батька представлений у свідомості ОСОБА_3 , однак він не відчуває безперервності, позитивної забарвленості контакту з батьком. Тому ОСОБА_1 не був включений ОСОБА_8 до кола дорослих людей, які утворюють стосовно нього соціально підтримуюче оточення.
Відповідь на п`яте запитання: Чи є ознаки, що дозволяють припустити вплив одного з батьків на формування у ОСОБА_3 негативної думки про іншого батька? Якщо є, то в чому вони виражаються?
Ні, ознак, що дозволяють стверджувати про наявність впливу матері ( ОСОБА_2 ) на формування у ОСОБА_3 негативної думки про батька ( ОСОБА_1 ), у ОСОБА_3 , не виявлено.
На момент проведення дослідження жодної з восьми ознак емоційного відчуження дитини, наявність яких дозволяє стверджувати, що один з батьків психологічно впливає на дитину, формуючи у неї негативну думку про іншого батька, у ОСОБА_3 , не виявлено.
Згідно до Висновку Органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради № 9-06/160 від 18.12.2018 року (а.с. 175-176), підтримано розпорядження адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради № 16-р від 19.02.2018 року, за заявою ОСОБА_1 , та вирішено залишити ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: чотири вихідних дні на місяць за попередньою домовленістю з матір`ю та урахуванням потреб дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, однак колегія суддів не може погодитись з висновками суду в частині встановлення зустрічей дитини з батьком в присутності матері.

Згідно з частиною другою статті 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.
Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно ч. 1 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Відповідно ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Аналізуючи вище викладене, враховуючи найкращі інтереси дитини, вік дитини, стосунки, які склалися між батьками, колегія суддів вважає за можливе визначити порядок зустрічей та проведення часу позивача ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 без присутності матері.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, які не дають підстави для задоволення апеляційної скарги в повному обсязі та скасування судового рішення. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково. 

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року  — змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції: 

Встановити наступний порядок участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення їх зустрічей із дитиною, за наступним способом спілкування, а саме:
-чотири вихідні дні на місяць, в період часу з 10.00 години до 19.00 години, за згодою дитини, у місці визначеному за взаємною згодою сторін, з урахуванням режиму дня дитини, без присутності матері дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

-щорічно в літній період року строком на 7 (сім) календарних днів, з можливістю виїзду дитини з батьком до місця оздоровлення та відпочинку в межах України, без присутності матері дитини  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , за попередньою домовленістю і узгодження дати, періоду і місця відпочинку, між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ;
-27 березня, щорічно, у місці святкування дня народження дитини, за участі матері дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , в період часу з 10.00 години до 19.00 години, за попереднім погодженням між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , місця святкування, за згодою дитини, з урахуванням режиму дня дитини.

В решті рішення суду залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: