ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року		Справа № 500/494/20 пров. № А/857/5463/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Большакової О.О., Кушнерика М.П.,
при секретарі судового засідання - Пильо І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року (суддя Мартиць О.І., м.Тернопіль, повний текст складено 27 березня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі - Головне управління) в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2020 №Ф-54277-17 (далі - Вимога-1) та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2018 №54277-17 (далі - Вимога-2).
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги обмежившись лише цитуванням норм матеріального права вказує, що відповідно до інформаційних баз даних позивач перебуває на податковому обліку у відповідача, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю та фізична особа-підприємець (далі - ФОП). Зазначає, що контролюючим органом правомірно нараховано позивачу суму єдиного внеску виходячи із встановленого у звітному періоді його мінімального розміру безвідносно до факту отримання ним доходу.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Розгляд справи просить проводити у його відсутності.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач одночасно перебуває на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності та як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність за одним і тим же видом діяльності (адвокатські послуги), а відтак нарахування єдиного внеску позивачу, як суб`єкту підприємницької діяльності та окремо як особі, що проводить незалежну професійну діяльність за одним і тим же видом діяльності та одним і тим же доходом вказує на наявність обставин щодо подвійного оподаткування одного і того ж виду діяльності та доходу, що є неприпустимим суперечить принципам податкового законодавства. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що на підставі рішення Ради адвокатів Тернопільської області від 06.02.1998 позивач має право на заняття адвокатською діяльністю, про що свідчить свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 08.12.1998 №195.
Відповідно до інформаційних баз даних ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Тернопільській Державній податковій інспекції Головного управління у Тернопільській області як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, за реєстраційним номером 26460000000015626 назва категорії страхувальника - особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність (а.с.46-51).
Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 10.12.2009 серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 10.12.2009 зареєстрований виконавчим комітетом Тернопільської міської ради як ФОП, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - ЄДР) 26460000000015626 (а.с.14).
Відповідно до інформації з ЄДР щодо позивача дата запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП 30.12.2016, номер запису: 26460060004015626; стан суб`єкта: припинено (а.с.15).
Згідно пенсійного посвідчення від 20.07.2016 № НОМЕР_1 позивач є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років (а.с.16).
Головним управлінням позивачу виставлено Вимогу-2 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування (далі - єдиний внесок) (станом на 31.07.2019) в сумі 14134,85 грн, а 07.02.2020 Вимогу-1 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску (станом на 31.01.2020) в сумі 14134,85 грн (а.с.6-7).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. В свою чергу, незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Пункт 65.2 статті 65 ПК передбачає, що облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.
Відповідно до пункту 65.3 статті 65 ПК для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання.
Згідно з пунктом 178.1 статті 178 ПК особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.
Пункт 178.2 статті 78 ПК передбачає, що доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
У свою чергу, відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
При цьому, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (стаття 13 Закону 5076-VI).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин)єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 3 цієї ж частини статті Закону застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
За містом пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
У пунктах 4, 5 частини першої статті 4 Закону 2464-VIвказано, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач не погоджується з Вимогами-1, 2, оскільки вважає, що контролюючий орган нарахував йому суму єдиного внеску двічі - як ФОП та як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність.
Тобто, у цій справі спірним є питання оплати позивачем єдиного внеску за двома підставами, а саме: як ФОП та особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність з того ж виду діяльності за КВЕД.
Відповідно до положень частини пункту 6.7 розділу VI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України (далі - Мінфін) від 09.12.2011 №1588 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 29.12.2011 за №1562/20300) якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.
Згідно з пунктом 19 розділу IV «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженого наказом Мінфіну від 14.04.2015 №435 (зареєстровано в МЮУ 23.04.2015 за №460/26905) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, отримують дохід від цієї діяльності та одночасно є фізичними особами-підприємцями, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти відповідно до виду діяльності та обраної системи оподаткування.
Суд, звертає увагу не те, що за положеннями чинного ПК необхідність подачі окремих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску виникає лише у разі, якщо особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно є ФОП, здійснює відмінні види діяльності.
Оскільки позивач займається одним і тим же видом діяльності, то у нього не виникає обов`язку подання подвійної звітності, адже у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно, і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.
Зміст правового регулювання вказаних норм відповідає позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема у постанові від 12 березня 2019 року у справі№815/4875/14.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій контролюючого органу щодо нарахування ОСОБА_1 , єдиного внеску як особі, що провадить незалежну професійну діяльність.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 22 вересня 2020 року.