ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5812/20 Справа № 173/1359/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісної власності подружжя
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ сумісної власності подружжя та просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 88235 грн.. в рахунок компенсації вартості спільного мана подружжя, а саме: Ѕ частини транспортного засобу - автомобіля марки Hуundaі Getz» державний номер  НОМЕР_1 в сумі 75000 грн., та вартості Ѕ частини іншого майна в сумі 13235 грн. 
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22.11.2014 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2019 року шлюб між ними розірваний.
Під час шлюбу в 2016 році ними був придбаний за спільні кошти автомобіль марки «Hуundaі Getz» державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я відповідача. Всі витрати на придбання автомобіля вони несли разом.
Після розірвання шлюбу відповідач самостійно, без його згоди, забрала автомобіль в особисте користування, а згодом він був відчужений відповідачем без його відома і згоди, про що він дізнався в 2018 році. В цей період він з відповідачкою ще перебував у шлюбі.
Тому він вважає свої права порушеними, та такими, що підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача вартості Ѕ частини у спільному майні подружжя. Вартість автомобіля на час його покупки складала 150000.00 грн., відповідно Ѕ часина його вартості складає 75000.00 грн.
Крім того відповідач щодо іншого набутого ними разом майна вчинила протиправні дії. Так, в період шлюбу вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 .
07.02.2014 року згідно договору купівлі-продажу від 16.03.2010 року він набув право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
В даному домоволодінні крім нього була зареєстрована відповідачка та її малолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Але з 06.10.2018 року вони за місцем своєї реєстрації не з`являлись. ОСОБА_2 . добровільно змінила своє місце проживання. Але коли вона виїздила з будинку нею разом з батьком та братом було вивезене все майно з будинку, яке вони нажили під час шлюбу.
Під час шлюбу ними було придбане наступне майно: - Дитячі меблі - 6430.00 грн.; -Бойлер 1 шт. - 3500.00 грн.; -Мультиварка 1 шт. - 800.00 грн. - Сережки золоті одна пара - 2000.00 грн. -Відеоспотерігач 1 шт. -600.00 грн.; -Машинка для підстригання 1 шт. – 500.00 грн. -Гойдалка садова 1 шт. – 2200.00 грн.; -Гладильна дошка 1 шт. - 400.00 грн. -Праска 1 шт. - 1800.00 грн; -Комод – 1 шт. - 3500.00 грн. -Подушки - 2 шт. – 200.00 грн. -Переноски 2 шт. – 150.00 грн. -Флешка мікро 32 Гб 1 шт. - 300.00 грн. -Рушники - 2 шт.- 200.00 грн. -Штора а гардина 1 шт - 400.00 грн. -Сковорода 1 шт. - 100.00 грн. -Бінокль 1 шт. - 100.00 грн. -Фумігатор 1 шт. – 50.00 грн. -Манікюрний набір 1 шт. 70.00 грн. -Ключі для консервування 2 шт. - 200.00 грн. -Миски 3 шт. - 320.00грн. -Пляжний зонт - 200.00 грн. - Тарілка для мікрохвильової печі 1 шт. - 600.00 грн. -Ковдра 4 шт. – 900.00 грн. -Розноси із нержавіючої сталі 2 шт. – 200.00 грн. -Лампа 1 шт. – 200.00 грн.
Всього на суму 26470 грн. Вартість Ѕ частини вище перерахованого майна складає 13326 грн., яку він і просить стягнути з відповідача, що й стало підставою звернення до суду (а.с.2-8).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісної власності подружжя - задоволені частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , в рахунок компенсації вартості спільного сумісного майна подружжя: Ѕ частини вартості транспортного засобу - автомобіля марки «Hуundaі Getz» державний номер НОМЕР_1 в сумі 50000.00 (п`ятдесят тисяч) грн. та Ѕ частини вартості іншого майна, придбаного в період шлюбу в сумі 1750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) грн. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнуто із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , 364 грн. 86 коп., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.
В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покладено на ОСОБА_1 .
Стягнуто із ОСОБА_2 , судовий збір на користь держави в сумі 228 грн. 44 коп. (а.с 85-91).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду 1 інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині стягнення з неї на користь позивача 1/2 частину вартості автомобіля в сумі 50 000 грн., та просить в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.97-100).

Враховуючи те, що апелянт оскаржує рішення суду лише в частині стягнення з неї на користь позивача 1/2 частину вартості автомобіля в сумі 50 000 грн., апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом – не перевіряється.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.11.2014 року по 21.02.2019 року. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2019 року шлюб між сторонами був розірваний.
22.10.2016 року під час шлюбу сторонами був придбаний автомобіль марки «Hуundaі Getz» державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією договору 22 жовтня 2016 року, який укладений між ОСОБА_4 . від імені якого діяв за дорученням ОСОБА_5 , батько відповідачки та ОСОБА_2 .

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення вартості 1/2 частини спірного автомобіля, суд 1 інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року №6-843цс17.
Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно п. 3  ч.1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до частини шостої статті 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Матеріалами справи підтверджується факт набуття спірного автомобіля за час перебування у шлюбі, та дане майно є спільним сумісним майном подружжя, доводи апеляційної скарги відповідача даних фактів не спростовують, оскільки відповідач ОСОБА_2 вимог щодо визнання спірного автомобіля приватною власністю не заявляла. 

Посилання апеляційної скарги на те, що автомобіль придбаний за особисті кошти відповідача ОСОБА_2 , зокрема за кошти, які їй надавали батьки, були належним чином оцінені судом першої інстанції в оскаржуватиму рішенні.
При цьому, апелянт не стверджує, що, оскільки вона продала спірний автомобіль в період шлюбу, то ці кошти були витрачені подружжям в інтересах сім`ї, а заперечуючи проти стягнення посилається лише на ту обставину, що вважає цей автомобіль придбаним не за спільні з позивачем кошти.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права і незгоді з ухваленими судовими рішеннями, зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 89 ЦПК України не входить до компетенції суду.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не спростовують обґрунтованих висновків суду, та зводяться до викладення позивачем обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2   – залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
Судді: