ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/13075/18                                                                   

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Гайворонського В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року, суддя Головань О.В., у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Головного управління ДПС у Львівській області в особі Самбірського управління про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.08.2015 року №0001891500, №0001901500 та від 20.10.2016 року № 0000211200, № 0000221200. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у Львівській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, код 00135390) зареєстровано в якості юридичної особи 31.03.1994 року, перебуває на обліку в якості платника податків у Офісі великих платників податків ДПС; Код КВЕД 06.10 Добування сирої нафти.
ПАТ "Укрнафта" є платником рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин.
У складі товариства на правах відокремленого підрозділу перебуває Нафтогазовидобувне управління "Бориславнафтогаз", код 00136544, 82300, Львівська обл., м. Борислав, Карпатська брама, буд. 26, у зв`язку з чим товариством у 2015 році подавалися податкові розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин до Самбірської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області за місцезнаходженням ділянки надр.
Зокрема, протягом березня-травня 2015 року позивачем подавалися податкові розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин (нафти) від 19.05.2015 року №№9081929917 (16 145, 55 грн), №9081929921 (1 221 431, 54 грн), №9081929929 (15 747, 54 грн), №9081929926 (1 295 555 грн), №9081930697 (1 180 952, 98 грн), №9081930703 (17 303, 74 грн), №9081930711 (1 164 593, 29 грн), №9081930717 (14 851, 39 грн), №9081930720 (1 036 651, 16 грн), №9081930729 (12 037,62 грн), за користування надрами для видобування корисних копалин (газу) від 04.03.2015 року №116 (1 827 грн), від 13.05.2015 року №408 (4 120 грн), від 19.05.2015 року №№9081929916 (95 202,12 грн), №9081929916 (223 007,18 грн), №9081929930 (395 906 грн), №9081930728 (187 562,01 грн), №9081930728 (193 644,49 грн), №9081930707 (357 584,87 грн), №9081930724 (225 302 41 грн), №9081930724 (238  976,83 грн).
27.07.2015 року Самбірською ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області складено акт №133/1500/00135390 про результати перевірки своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання до бюджету, згідно з яким з посиланням на пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України встановлено факт порушення термінів сплати податкового зобов`язання за вказаними розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, що є порушенням п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України. Вказаний акт товариство отримало 30.07.2015 року.
На підставі вказаного акту перевірки Самбірська ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області винесла податкові повідомлення-рішення від 12.08.2015 року:
- № 0001891500, згідно з яким за порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України на товариство накладено штраф в розмірі 1 194 999, 37 грн (20% від 5 974 996, 85 грн.);
- № 0001901500, згідно з яким за порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України на товариство накладено штраф в розмірі 384 626, 58 грн (20% від 1 923 132, 9 грн).
Також 20.10.2016 року Самбірською ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області винесено податкові повідомлення-рішення:
- № 0000211200, згідно з яким на підставі акту перевірки від 11.10.2016 року №192/1200/135390 за порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України на товариство накладено штраф в розмірі 1 423 862, 26 грн (20% від 7 119 311, 3 грн);
- № 0000221200, згідно з яким на підставі акту перевірки від 11.10.2016 року №193/1200/135390 за порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України на товариство накладено штраф в розмірі 72 068, 50 грн (20% від 360 342, 95 грн).
Позивач вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що прийняті всупереч Податковому кодексу України, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 16, 20, 31, 36, 49, 54, 75, 76, 86, 111, 126, 129, 257 Податкового кодексу України, ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. п. 2.14, 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22, пп. 2.5.1 п. 2.1 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, затверджених наказом Міндоходів України від 14.06.2013 року №165, суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріалами справи не підтверджується своєчасне подання платником податків платіжного доручення про сплату податкового зобов`язання до банку, однак неможливість охоплення предметом камеральної перевірки питання своєчасності сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання унеможливлює прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України у редакції, яка була чинною на момент проведення перевірки, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
За привалами ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Пунктом 86.2 ст. 86 Податкового кодексу України передбачено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Зі змісту пп. 1 п. 2.5 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, затверджених наказом Міндоходів України від 14.06.2013 року № 165, вбачається, що за наслідками якої складається (формується): у разі встановлення помилок (порушень) у податковій звітності або неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності - Акт про результати камеральної перевірки. Зразки форм актів про результати камеральної перевірки наведено у додатку 2 до Методичних рекомендацій; у разі відсутності помилок (порушень) у податковій звітності інспектор у тій частині перевіреної звітності, що заповнюється службовими особами Міндоходів, робить відмітку у графі «порушень (помилок) не виявлено» (якщо інше не визначено Кодексом), вказує дату проведення камеральної перевірки і ставить підпис.
Системний аналіз норм, які визначають порядок камеральної перевірки та які діяли на час проведення перевірки податковим органом в межах спірних правовідносин, свідчить про те, що мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення. Камеральна перевірка проводиться на систематичній основі, тобто перевіряються всі без винятку податкові декларації та уточнюючі розрахунки, подані платником, якого перевіряють.
Натомість до 01 січня 2017 року (до внесення змін до статті 75 Податкового кодексу України) питання своєчасності нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів були предметом документальної перевірки, якій властиві зовсім інші ознаки в залежності від її виду (виїзна, невиїзна, планова, позапланова). 
Питання ж своєчасності нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів є предметом документальної перевірки, що передбачено пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України. Разом з тим, доказів проведення документальної перевірки товариства з питань своєчасності сплати грошових зобов`язань з рентної плати податковим органом надано не було, що свідчить про порушення відповідакчем способу реалізації владних управлінський функцій та недотримання ним критеріїв, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, яким має відповідати рішення суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, контролюючий орган проводив перевірку своєчасності сплати позивачем самостійно визначених у податкових деклараціях сум податкових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, що відповідно до п/п. 75.1.2, п. 77.3. ПК України (в редакції на час проведення перевірки), а також враховуючи положення п. 78.9. ПК України, має бути предметом документальної перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 року у справі № 826/1975/17 (провадження № К/9901/33866/18), від 26.06.2018 року у справі № 826/18513/16 (провадження № К/9901/48478/18, К/9901/48976/18) та від 11.04.2019 року  у справі № 826/2139/18 (провадження № К/9901/1506/19).
Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На відміну від камеральної перевірки, документальна невиїзна перевірка потребує наявності наказу про призначення документальної перевірки та обов`язкового доведення до відома платника податків про дату та місце її проведення, що випливає із приписів п. 77.4., п. 78.4., 79.2. ПК України, а також з пред`явленням направлення на перевірку, що випливає з приписів п. 77.6., 78.5., 88.1. ПК України.
При цьому, виходячи з положень п/п. 17.1.6. ПК України платник податку має право, крім іншого, бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
Проте, всупереч наведеним вище вимогам, податковим органом проведено камеральну перевірку, наказ про проведення документальної перевірки не приймався, направлення на перевірку не видавалося та, відповідно, позивач не отримав від відповідачів копії наказу про проведення документальної перевірки, що є підтвердженням порушення відповідачем при проведенні перевірки вимог чинного законодавства, зокрема контролюючий орган діяв не у спосіб, передбачений законом.
Вказані обставини свідчать про порушення законних прав та інтересів позивача, передбачених п/п. 17.1.6 ПК України.
Таким чином, діючи не у спосіб, передбачений законом, відповідач провів перевірки з питань, які не входять до кола питань і досліджень камеральної перевірки, які за загальним правилом входять до предмету документальної перевірки. 
Протиправність проведення камеральних перевірок висновки яких безпідставно покладені в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, обумовлює безпідставність визначення податкового правопорушення і, як наслідок, безпідставність застосування штрафу.
Зважаючи на те, що відповідачем в межах камеральної перевіроки досліджувалися питання щодо своєчасності сплати платником податків грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, які були предметом документальних перевірок, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувані податкові-повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм податкового законодавства.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявності правових підстав для визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 12.08.2015 року № 0001891500, № 0001901500 та від 20.10.2016 року № 0000211200, № 0000221200, оскільки на момент їх прийняття у податкового органу були відсутні повноваження на проведення камеральної перевірки з питань своєчасності сплати товариством самостійно визначеного податкового зобов`язання.
Щодо  пропуску позивачем строку  звернення до суду з даним позовом, як на те послався представник позивача в ході апеляційного розгляду, то колегія суддів  зазначає, що зазначене питання було предметом  розгляду судом першої інстанції та суд прийшов до висновку про те, що такий строк позивачем порушено не було.
Як вірно зазначено  судом в оскаржуваному рішенні, позов позивачем заявлено в передбачений ст.102 ПК України  1095 денний строк.
Під час подачі позовної заяви 15 серпня 2018 року  позивач обгрунтував   строки звернення до суду, зазначивши, що ППР від 12.08.2015 року отримав 17.08.2015 року про що є відмітка на супровідному листі податкового органу від 12.08.2015 року, а тому граничний строк оскарження  є 16.08.2018 року.
ППР від 20.10.2016 року   позивач отримав 24.10.2016 року, а тому граничний строк для оскарження є 19.10.2019 року. 
Таким чином, підстави для залишення позову без розгляду відсутні.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 23 вересня 2020 року.