УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/3435/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В. 
Категорія 96 Доповідач Шевчук А. М.  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №278/3435/19 за заявою  ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Житомирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький),
за апеляційною скаргою Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький)
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулося до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просила встановити, що за національністю та етнічним походженням вона є німкенею (німкою), а також зобов`язати Житомирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), внести зміни до: актового запису про одруження від 27 березня 2001 року №331, вказавши національність нареченої – німкеня; актових записів про народження сина ОСОБА_2 від 03 липня 2003 року №1347 та доньки ОСОБА_3 від 07 листопада 2019 року №2872, вказавши національність матері народжених – німкеня; актового запису про її народження від 07 травня 1981 року №1583, вказавши національність новонародженої – німкеня.
Свою заяву обґрунтовувала тим, що її дід ОСОБА_4 народився в Одеській області та як особа німецької національності в період з 1942 року по 31 грудня 1945 року був працемобілізований і разом із сім`єю залучений до примусової праці в умовах обмеженої свободи в Челябінській області. Її батько ОСОБА_5 також німець за національністю, а тому побоюючись політичних переслідувань та загрози вислання у 1967 році був вимушений змінити прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». У 2001 році вона вийшла заміж і змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». Від шлюбу має двоє дітей – ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Наполягає, що ідентифікує себе, як особа, приналежна до німецького народу та німецької нації, вважає себе німкенею, виховує своїх дітей у німецьких традиціях, родина святкує німецькі свята та спілкується німецькою мовою, а також підтримує стосунки зі своїми родичами в Німеччині. Однак, у жодному з документів – свідоцтвах про народження її та дітей, свідоцтві про шлюб не зазначено належність до німецької національності. Вказані графи залишені не заповненими. Зазначає, що прагне відновити та зберегти етнічне походження свого роду, а тому бажає внести зміни до правовстановлюючих документів із зазначенням приналежності до німецької національності. У листопаді 2019 року звернулася до Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Житомирській області з проханням внести відомості до документів про належність до німецької національності, але отримала відмову. 

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Житомирі, за національністю та етнічним походженням є німкенею (німкою). Зобов`язано Житомирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) внести зміни: в актовий запис про одруження від 27 березня 2001 року №331, складений про одруження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме: в графі національність   ОСОБА_10 вказати «німкеня»; в актовий запис про народження від 03 липня 2003 року №1347, складений про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: в графі національність  матері вказати «німкеня»; в актовий запис про народження від 07 листопада 2019 року №2872, складений про народження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: в графі національність  матері вказати «німкеня». 

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині зобов`язання відділу внести зміни до актового запису, Житомирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, заінтересована особа просить рішення в частині зобов`язання її вчинити певні дії скасувати, а провадження в оскарженій частині закрити. Зазначає, що не має заперечень стосовно встановлення факту приналежності ОСОБА_1 до національності німкеня, а не погоджується з рішенням суду в частині зобов`язання відділ внести зміни до актових записів. Наголошує на беззаперечності факту, що заявниця за національністю є росіянкою, оскільки в свідоцтві про її народження відомості про національність обох батьків зазначені як росіяни. Усі актові записи складаються за єдиним зразком, а бланк свідоцтва є документом суворої звітності. Свідоцтва про народження дітей заявниці не містять граф про національність, а тому такі відомості не можуть бути внесені. Наразі у свідоцтвах про народження та укладення шлюбу національність не вказується. Національна належність особи є актом її особистого самовизначення і не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Від факту національності не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, а тому такий факт не може бути встановлений у судовому порядку. 

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу заявник не скористалася.

Поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність рішення суду першої інстанції у справі окремого провадження. За таких обставин, апеляційний суд переглядає справу в повному обсязі.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту того, що за національністю та етнічним походженням вона є німкенею. Заявник вважає, що обраний нею спосіб захисту не суперечить законодавству України.

Задовольняючи заяву про встановлення факту, що  ОСОБА_1 за національністю та етнічним походженням є німкенею (німкою), а також зобов`язуючи Житомирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) внести зміни в актові записи, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення факту приналежності до німецької національності відповідає волі та інтересам заявника, а отже жодним чином не обмежує її право вільно обирати і відновлювати свою національність, яка підтверджується її родинними зв`язками – національністю її батька і дідуся, та сприятиме реалізації права отримати громадянство Німеччини, тобто матиме для неї юридичні наслідки.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої ст.293 ЦПК України, окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 

Згідно з п.5 частини другої зазначеної статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями діючого цивільного процесуального законодавства не передбачено можливості встановлення в судовому порядку факту національності. Хоча зазначений у частині другій статті 293 ЦПК України перелік справ не є вичерпним, проте за змістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно з пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793 (далі - Правила), відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

На даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Проте, відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 Цивільного кодексу України особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року №703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно з пунктом 2.13.2 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Зміни до актового запису цивільного стану відповідно до пункту 1.7 Правил вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито – закриває провадження у ній.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку про те, що суд першої інстанції не з`ясував питання про предметну та суб`єктну юрисдикційність заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, та зобов`язання Житомирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) вчинити певні дії, а тому безпідставно відкрив провадження у справі та розглянув таку по суті, оскільки вимоги заявниці не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що заявник не позбавлена права звернутися для вирішення питання про приналежність її до німецької національності до органів реєстрації актів цивільного стану як суб`єкта владних повноважень, з метою внесення змін до актового запису щодо її національності, а у разі відмови такого суб`єкта – оскаржити її в судовому порядку. 

Оскільки встановлення факту належності національності конкретній особі не підвідомче розгляду судами, а питання внесення змін до актових записів належить вирішувати за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п.1 частини першої ст.255 ЦПК України.

Разом із тим, заява містить кілька вимог, одна із яких взагалі не підвідомча судам, а іншу належить вирішувати у порядку адміністративного судочинства. За таких обставин, закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі не породжує для заявниці права на звернення із заявою у порядку частини четвертої ст.377 ЦПК України.

Керуючись п.1ч.1ст.255,ст.ст.259,268,367-368,374,377,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) задовольнити.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2020 року скасувати.
Провадження у справі за заявою  ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Житомирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 30 вересня 2020 року.