Постанова
Іменем України
 
07 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 520/5519/18
 
провадження № 61-3198св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і гарантія», акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», публічне акціонерне товариство «Комерційний індустріальний банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А.,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року у складі судді Салтан Л. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Гірняк Л. А., Сегеди С. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і гарантія»          (далі - ТОВ «ФК «Довіра і гарантія»), публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль»), публічного акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк» (далі - ПАТ «Комерційний індустріальний банк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -  ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що невідомі йому люди, які представлялись представниками банку, почали дзвонити і надсилати йому смс-повідомлення з погрозами йому та його родині, вимагаючи погасити кредит. Крім того, вказував, що 25 грудня 2016 року його батько був збитий автомобілем.              За фактом цієї події було відкрито кримінальне провадження. На його думку, зазначені дії щодо батька були навмисними і пов`язані із кредитною заборгованістю.
Вказував, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» хоче заволодіти іпотечним майном - земельною ділянкою.
Також банк порушив банківську таємницю і безпідставно передав право вимоги за кредитним договором, укладеним з ним, іншій особі.
На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з ТОВ «ФК «Довіра і гарантія», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Комерційний індустріальний банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А. 42 179 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року, у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач не надав суду доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обґрунтував визначення розміру моральної шкоди.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                від 30 березня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Підставами касаційного провадження є порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі         недопустимих доказів та необґрунтовано відхилив клопотання позивача щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що, суди першої та апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні його позову, не звернули уваги і не дали належної оцінки тому, що передача прав та обов`язків за кредитним договором без його згоди, стала першою подією, яка спричинила йому моральну шкоду. Суд не з`ясував, які банком було вжито заходи для погашення заборгованості за кредитним договором, чи мало місце звернення стягнення на іпотечне майно, яка фактична сума заборгованості за кредитним договором існувала на момент прийняття рішення суду і як це вплинуло на заподіяння моральної шкоди. Також судами не враховано, що цивільним законодавством обов`язок з доведеності відсутності вини у завдані шкоди покладено на відповідачів.
 
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу
 
У квітні 2020 року ТОВ «ФК «Довіра і гарантія» і АТ «Райффайзен Банк Аваль» подали відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_1 , вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 

 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
18 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами                          якого останній отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної                лінії з лімітом 195 895,00 грн зі сплатою процентів за користування   кредитом у розмірі 13,75 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 18 вересня 2027 року.
 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 липня          2010 року позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і поручителя ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором              від 18 вересня 2007 року у загальному розмірі 323 754,28 грн та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн.
 
На виконання вказаного рішення суду Київським районним судом м. Одеси були видані відповідні виконавчі листи.
 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року замінено стягувача - АТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у цивільній справі № 2-248/10 за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.
 
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
 
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
 
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
У пункті 4 постанови Пленумом Верховного Суду України від 31 березня         1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
 
Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
 
Судом установлено, що позивач не надав суду належних і допустимих  доказів в обґрунтування заявлених ним вимог, а саме: у чому саме полягає спричинена йому моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю відповідачів вона спричинена і чим підтверджується протиправність цих дій або бездіяльності відповідачів, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням винної особи, в чому полягає вина відповідачів в спричиненні йому даного виду шкоди, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим він обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди та з чого він при цьому виходив.
 
Таким чином, встановивши, що відсутні умови, необхідні для компенсації моральної шкоди, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в стягнення компенсації моральної шкоди.
 
Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував. 
 
У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 396, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Н. Ю. Сакара
 
О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян