ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 серпня 2020 року           справа №360/366/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі № 360/366/20 (головуючий І інстанції суддя Басова Н.М., у повному обсязі виготовлено 18 березня 2020 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозленд» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправною і скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, -

                                                      УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Одеської митниці Держмитслужби, в якому просив визнати протиправною і скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, пропуску товарів і транспортних засобів комерційного значення №UA 500010/2019/00489 від 03 жовтня 2019 року; визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA 500010/2019/000129/2 від 03 жовтня 2019 року.
В обґрунтування позову зазначив, що рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови в прийнятті митної декларації винесені з порушенням закону та підлягають скасуванню. 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA 500010/2019/000129/2 від 03 жовтня 2019 року. Визнано протиправною та скасовано картку відмови Одеської митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні, пропуску товарів і транспортних засобів комерційного значення №UA 500010/2019/00489 від 03 жовтня 2019 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозленд» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4204,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи. Позивач, посилаючись на норми митного законодавства,  зазначає, що судом не взято до уваги, що декларантом надано платіжне доручення від 18.09.2019 року № 1 на повну суму оплати товару (12073,20 дол. США), що не відповідає ні умовам договору про часткову передоплату, ні про строки такої оплати. Ненадання уповноваженою особою декларанта до митного оформлення банківських платіжних документів, що стосується оцінюваного товару, виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 ст. 54 Митного кодексу України. Звертають увагу суду, що в платіжному дорученні відсутні відмітки банківської установи. Декларанта повідомлено щодо можливості за власним бажанням надати наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості. Наголошує на тому, що судом не було надано належної правової оцінки тому, що документи, надання яких вимагалося митницею у відповідності до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, п. 2.3 правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, декларантом надані не були. У рішенні про коригування митної вартості № UА500010/2019/000129/2 від 03.10.2019 наведене достатнє обґрунтування причин, через які заявлену митну вартість не може бути визнано. Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає що судом вказані доводи Одеської митниці ДФС до уваги не взяті, належної правової оцінки судом надано не було.
Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд, заслухав суддю-доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду встановлено, що позивачем в жовтні 2019 року ввезено на територію України з Китаю, товар - посуд кухонний із нержавіючої сталі. Товар ввозився позивачем на підставі контракту № 18/НС від 02.05.2018 (т.1, а.с. 26-31).
Відповідно до п.п. 1.1 Контракту постачальник зобов`язується поставити покупцю товар за асортиментом, кількістю та ціною, яка узгоджена сторонами в Специфікації до контракту, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар, в передбачені Контрактом строки.
Підпунктом 2.1. Контракту, ціна Товару формується на умовах Інкотермс FOB, м.Шеньджень, Китай. 
Сума кожної партії Товару, ціна за одиницю Товару визначається у відповідній Специфікації та інвойсі (п.п. 2.3, п.п. 2.6 п. 2 Контракту).
Відповідно до п.2.5 п.2 Контракту, ціни на поставлений товар встановлюються постачальником з урахуванням витрат на виготовлення упаковки і робіт, пов`язаних з упаковкою товару, виробництвом та наклеюванням етикеток, виготовленням та нанесенням транспортного маркування, а також на підготовку необхідної документації на відвантаження товару; ціни на товар встановлюються постачальником з урахуванням витрат на доставку товару від місця виробництва до порту відвантаження і його завантаження на борт судна, а також всіх витрат, пов`язаних з Товаром до моменту переходу Товару через борт судна завантаження.
Відповідно до п.5.1. Контракту оплата Товару здійснюється покупцем на підставі 100% передплати згідно із Специфікацією (п.п. 5.1 п. 5 Контракту)
Згідно додатку №3 до Контракту №18/НС від 02.05.2018, специфікації №3 від 05.08.2019 до вказаного Контракту постачальник поставив покупцю-позивачу на загальну вартість 12073 доларів США та 20 центів наступний кухонний посуд із нержавіючої сталі: каструлі об`ємом 2л, 3л, 4л у кількості по 996 штук кожного виду; чайники зі свистками об`ємом 2л (2196 штук), 2,5л (1164 штук), 2,5л цвітний (840 штук), 3л (720 штук), 3л (720 штук), та 2,5л (744 штук) (т.1, а.с. 32).
08.08.2019 постачальник видав інвойс рахунок-фактура №ТS 20190808, в якому перелічений вказаний вище кухонний посуд з визначенням кількості та вартості на загальну суму 12073 доларів США та 20 центів (т.1, а.с.35).
На підставі вказаних документів позивач здійснив оплату платіжним дорученням в іноземній валюті №1 від 18.09.2019, що також підтверджується випискою з бухгалтерської документації №14/11/19 від 14.11.2019 ТОВ «Хозленд» (т.1, а.с.41,66).
Згідно довідки ТОВ «Керріленд Логістикс ЛТД» №СLL07110 від 27.09.2019 та рахунку № 905/19 від 27.09.2019, з яким позивачем укладено договір №КL-35/17 на транспортно-експедиторське обслуговування зовнішньоторговельних і транзитних вантажів від 31.08.2017, вартість транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажу в 1х40НС контейнері №ТСNU7823201 по коносаменту №WMS19080727 від порту Шенчжень, Китай до кордону України, Одеський морський торгівельний порт складає 52243,82 грн, (т.1, а.с.44,45-60,61).
Вказана сума була сплачена позивачем на банківський рахунок ТОВ «Керріленд Логістикс ЛТД» платіжним дорученням №4913 від 27.09.2019 (т.1, а.с.62).
Надані послуги щодо транспортування прийняті згідно акту №905/19 здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно договору №КL-35/17 від 31.08.2017 (т.1, а.с.63).
Для митного оформлення Товару позивачем було надано відповідачу електронну митну декларацію № UA 500010/2019/027668 від 02.10.2019 та визначено митну вартість товару за ціною товару (основний метод визначення митної вартості) згідно ст.ст.57, 58 МК України.
В графі 12 МД № UА500010/2019/027668 від 02.10.2019 позивач зазначив митну вартість - 348704,89 грн., яка вираховується при додаванні фактурної вартості товару за специфікацією, інвойсом та витрат на транспортування товару до кордону України наступним чином: фактурна вартість товару 348704,89 грн. (12073,20 доларів США х 24.555302 грн. - за курсом НБУ на момент подачі митної декларації) + 52243,82 грн. (витрати на транспортування Товару до кордону України).
В графі 44 МД №UА500010/2019/027668 від 02.10.2019 на підтвердження митної вартості товару зазначені наступні документи: Контракт з постачальником № 18/НС від 02.05.2018; специфікацію № 3 від 05.08.2019 до Контракту; інвойс № ТS20190808 від 08.08.2019 від постачальника з перекладом; пакувальний лист до інвойсу б/н від 08.08.2019 з перекладом; сертифікат якості на товар б/н від 08.08.2019 з перекладом; морський коносамент на міжнародне перевезення вантажу № WMS19080727 від 26.08.2019; платіжне доручення №1 від 18.09.2019 на підтвердження оплати товару постачальнику; сертифікат про походження товару форма А №G194407J80510024 від 12.09.2019; документи, що підтверджують витрати по перевезенню товару до кордону України: довідку від експедитора щодо вартості транспортно-експедиційних послуг № СLL 07110 від 27.09.2019 р.; договір на транспортно-експедиторське обслуговування № КL-35/17 від 01.09.2017 (т.1, а.с.14,15).
В рамках митного контролю відповідач направив повідомлення декларанту № 1192999 від 02.10.2019 з вимогою додатково надати документи, що підтверджують правильність визначення митної вартості товару, а саме: виписку з бухгалтерської документації; каталоги виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (т.1, а.с.17).
У повідомленні № 1192999 від 02.10.2019 відповідач послався на наявність сумнівів щодо правильності митної вартості товару та вказав, що оскільки оплата за товар здійснена позивачем після навантаження товару постачальником в місці відправлення, а платіжне доручення не містить відмітки банку про його обробку, необхідне надання додаткових документів.
03.10.2019 декларант в інтересах позивача листом № 0310-1 надав відповідачу додаткові документи, а саме: рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 905/19 від 27.09.2019; платіжне доручення № 4913 від 27.09.2019 про оплату послуг експедитора; копію митної декларації країни відправлення № 530420190045831979 від 11.08.2019 з перекладом (т.1, а.с.18).
Цього ж дня, 03.10.2019 Одеська митниця ДФС прийняла рішення № UА 500010/2019/000129/2 про коригування митної вартості товарів за МД № UА 500010/2019/027668 (т.1, а.с.19-20).
Рішенням про коригування митної вартості товару відповідач збільшив митну вартість Товару позивача з 12 073,20 доларів США до 22 385,82 доларів США, застосувавши при цьому 3 метод визначення митної вартості товару (за ціною подібних товарів відповідно до ст. ст. 59,60 МК України).
Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця ДФС виходила з того, що в поданих позивачем документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема: згідно з положеннями п 3.2 зовнішньоекономічного контракту поставка товарів відбувається протягом 120 календарних днів з моменту здійснення часткової оплати за товар; згідно положень 3.3 договору датою поставки являється відмітка «погружено на морському коносаменті; на морському коносаменті, наданому з метою митного оформлення, наявна відмітка «погружено на борт» 26.08.2019.на борт»; декларантом надано платіжне доручення від 18.09.2019 №1 на повну суму оплати товару (12073,20 дол. США), що не відповідає ні умовам договору про часткову передоплату, ні про строки такої оплати; на платіжному доручені відсутні відмітки (штампи, печатки, підписи) банківської установи.
В оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що у фіскального органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними товарами, однак наявна інформація про визнану митницею митну вартість подібних (аналогічних) товарів, тому відповідно до ст.ст.59,60 МК України застосував метод за ціною подібних (аналогічних) товарів. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ПІК «Інспектор-2006» та ЄАІС ДФС та встановлено, що мінімальний рівень митної вартості подібних (аналогічних) товарів, є більшим. Для прикладу навів митні декларації №UA100050/2019/285861 від 26.09.2019 та № UA500060/2019/30319 від 30.09.2019.
Враховуючи викладене, та положення частини 6 статті 54, ч. 1, 2, 3 статті 256 Митного кодексу України Одеською митницею ДФС була видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500010/2019/00489 від 03.10.2019 (далі - картка відмова) та роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (т.1, а.с.22-23).
Позивач не погодився з рішенням про коригування митної вартості товару та картки відмови, та в порядку ст.55 МК України 17.12.2019 разом з заявою, в якій просив скасувати вказані рішення та картку відмову, надав Одеській митниці ДФС додаткові документи та пояснення (т.1, а.с.76).
Листом № 7.10-08/7.10-28.1-01/1-11/949 від 26.12.2019 Одеська митниця ДФС відмовила в скасуванні рішення про коригування митної вартості товару. Зазначений лист отриманий позивачем 08.01.2020 (т.1, а.с.79).
Причинами відмови в перегляді рішення про коригування митної вартості товару, відповідач зазначив: позивачем не надано висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовленого спеціалізованою експертною організацією; додатково надані документи не містять нових даних щодо формування вартості Товару позивача.
Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Частиною 2 статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 МК України унормовано, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно частини 4 статті 53 МК України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію). 
Згідно частин першої – третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Приписами пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України встановлено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом частини п`ятої статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Згідно частини 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до ч. 3 статті МК України форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Частиною 5 ст. 55 цього Кодексу передбачено, що декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).(ч. 2-6 ст. 57 МК України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
З огляду частин четвертої - п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Послідовність дій посадових осіб органів доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом ДФС України від 11.09.2015 №689.
Згідно пункту 6 глави 2 вказаних Методичних рекомендацій при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх витрат (складових митної вартості), зазначених у частині десятій статті 58 Кодексу; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості (далі - ДМВ); наявність арифметичних помилок у митній декларації, ДМВ або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.
Згідно пункту 7 глави 2 Методичних рекомендацій при перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару.
Згідно статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору.
Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані її складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Як передбачено ст.53 Митного кодексу, вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України заборонено.
Відповідач зазначає, що судом не надано належної правової оцінки доводам митниці. Як свідчать матеріали справи, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця ДФС виходила з того, що в поданих позивачем документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема: Згідно з положеннями п 3.2 зовнішньоекономічного контракту поставка товарів відбувається протягом 120 календарних днів з моменту здійснення часткової оплати за товар; згідно положень 3.3 договору датою поставки являється відмітка «погружено на борт» на морському коносаменті; на морському коносаменті, наданому з метою митного оформлення, наявна відмітка «погружено на борт» 26.08.2019; декларантом надано платіжне доручення від 18.09.2019 №1 на повну суму оплати товару (12073,20 дол. США), що не відповідає ні умовам договору про часткову передоплату, ні про строки такої оплати; на платіжному доручені відсутні відмітки (штампи, печатки, підписи) банківської установи.
При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що оплата товару здійснена позивачем 18.09.2019 - після завантаження товару на борт судна для перевезення на адресу позивача згідно з морським коносаментом та до моменту отримання товару позивачем.
Згідно умов контракт, найменування, асортимент, кількість і вартість товару узгоджується сторонами в специфікації та інвойсі, а оплата здійснюється на умовах передплати. Оскільки на момент оплати товару, товар не був отриманий позивачем, як вірно зазначив суд першої інстанції, даний факт ніяк не вплинув на вартість товару. А тому посилання відповідача на пункти контракту щодо порядку поставки/оплати товару не є розбіжностями, які будь-яким чином вплинули на формування ціни товару, так як ні строки поставки, ні строки оплати за контрактом не є ціноутворюючими факторами, які мають вплив на вартість товару.
Митний кодекс України передбачає обов`язок декларанта надати до митниці документи, які підтверджують правильність визначення митної вартості товару і, які стосуються та/або впливають саме на визначення вартості товару, тому відповідач не мав права вимагати від декларанта надання додаткових документів не на підставі встановлених фактів розбіжності/підробки документів, а на підставі формального аналізу пунктів контракту, які абсолютно не стосуються вартості товару та ніяк не вплинули на формування такої вартості.
Таким чином, перелічені з 1 по 4 пункти розбіжностей в рішенні не відповідають дійсності та не впливають на вартість ввезеного товару.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем для митного оформлення товару було надано платіжне доручення № 1 від 18.09.2019 (код 3001 згідно Класифікатора документів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011).
Платіжне доручення містить всі обов`язкові реквізити, передбачені п.2.1. Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого Постановою НБУ № 216 від 28.07.2008.
Відповідно до п.3.2. Постанови НБУ № 216 уповноважений банк має право не проставляти дату надходження платіжного доручення в іноземній валюті, якщо вона збігається з датою його виконання.
Відповідно до платіжного доручення № 1 від 18.09.2019 платіж виконаний банком 18.09.2019 - тобто в день направлення підприємством платіжного доручення про виконання.
Проведення платежу 18.09.2019 підтверджується роздруківкою щодо проведеного платежу від 18.09.2019 з Міжнародної міжбанківської системи передачі інформації та здійснення платежів (SWIFT) з відміткою обслуговуючого банку (т.1, а.с. 41,42).
Відповідно п. 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.
Пунктом 22.4 ст. 22 цього ж закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання на розбіжності, викладені в п. 5, також не знайшли свого підтвердження.
Що стосується доводів апелянта, що при визначенні митної вартості товару та обранні 3-го методу (за ціною договору подібних (аналогічних) товарів) Одеською митницею ДФС взагалі не було враховано, що позивачем в червні 2018 року за контрактом з китайським постачальником вже ввозився ідентичний товар, митне оформлення якого було здійснено позивачем відповідно до МД № UА500060/2018/018745 від 21.06.2018 за 1 методом за ціною договору згідно умов контракту та специфікації №1 від 02.05.2018 (т.1, а.с.70-71,72).
При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оглядом митної декларації № UA100050/2019/285861 від 26.09.2019 та митної декларації №UA500060/2019/30319 від 30.09.2019, на які посилалась Одеська митниця ДФС в рішенні про коригування митної вартості товару як на підставу завищення митної вартості товару, товари, перелічені у вказаних митних деклараціях взагалі не є подібними до товару, який ввозив позивач, а тому безпідставно взяті до уваги митницею (т.1, а.с.196-250, т.2, а.с.1-6).
У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, відповідач не навів пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначив докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Отже, суд дійшов вірного висновку, що декларантом був поданий повний пакет документів, які містять всі необхідні відомості на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару, та не містять неточностей чи розбіжностей. А тому підстав для корегування митної вартості товарів у Одеської митниці ДФС не було.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення прийняті Одеською митницею ДФС про коригування митної вартості товарів №UA 500010/2019/000129/2 від 03 жовтня 2019 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, пропуску товарів і транспортних засобів комерційного значення №UA 500010/2019/00489 від 03 жовтня 2019 року є протиправними та підлягають скасуванню.
Посилання відповідача на практику Верховного Суду не впливають на результат розгляду справи по суті.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.  
Відповідно до положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.
Таким чином, суд вірно застосував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається
На підставі викладеного, керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі № 360/366/20 залишити без змін.
Повне судове рішення складено 18 серпня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:                                                                                  Л.В. Ястребова

Судді:                                                                                                        Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                         І.Д. Компанієць