Справа № 148/721/20 
Провадження № 33/801/657/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач: Медвецький С. К.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., розглянув апеляційну скаргу адвоката Кравець Віти Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 липня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 липня 2020 року визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.
У постанові суду зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 001062, 15 травня 2020 року у м. Тульчин Вінницької області по вул. Успенська, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки Mazda «626», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася у присутності свідків, чим порушила вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.
Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 001063, 15 травня 2020 року о 19:20 год. у м. Тульчин Вінницької області по вул. Успенська водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Mazda «626», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості, не врахувала дорожню обстановку та здійснила наїзд на загородження рослин парку «Перемоги», чим порушила пункт 12.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена частиною другою статті 124 КУпАП.
Не погоджуючись із указаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 липня 2020 року, якою її визнано винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі зазначено, що працівниками поліції було порушено порядок огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння, оскільки згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, працівники поліції у разі незгоди водія із результатами огляду, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. В акті огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 особисто зазначила, що не згідна з результатами, а тому вказаний огляд слід вважати недійсним.
Також указала, що працівниками поліції не був зафіксований факт керування нею транспортним засобом, а судом не було надано належної оцінки відеофіксації з нагрудної камери працівників поліції, а також поясненням свідків.
Крім цього, зазначила, що за відсутності пошкодження інших транспортних засобів - відсутні ознаки, за які передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП.
Положеннями частини 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що15 травня 2020 року о 19:20 год. у м. Тульчин Вінницької області по вул. Успенська, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Mazda «626», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості, не врахувала дорожню обстановку та здійснила наїзд на загородження рослин парку «Перемоги», чим порушила пункт 12.1 ПДР України.
Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 001062, 15 травня 2020 року у м. Тульчин Вінницької області по вул. Успенська, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки Mazda «626», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота.
Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.
Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, вирішення справи в точній відповідності з законом.
За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зазначається місце, час вчинення адміністративного правопорушення.
У порушення вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 001062 від 15 травня 2020 року не зазначено час та точну адресу місця складення протоколу про адміністративне правопорушення. 
З дослідженого апеляційним судом відеозапису не можливо встановити дату та час складення протоколу про адміністративне правопорушення.
Крім цього, з відеозапису слідує, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння у Тульчинському ВП працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені п.5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735, який передбачає, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірюваної техніки.
З урахуванням незгоди ОСОБА_1 оглядом на стан сп`яніння з застосуванням приладу «Drager», з відеозапису слідує, що ОСОБА_1 не відмовлялася від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я, який, в даному випадку, передбачений Інструкцією.
Також до матеріалів справи не долучено показання свідків про те, що ОСОБА_1 відмовилася від проходженням медичного огляду у закладі охорони здоров`я.
Зазначеними положеннями Інструкції передбачено, що в разі незгоди особи на проходження огляду на місці зупинки з застосуванням спеціального технічного засобу, він має бути направлений на огляд до найближчого закладу охорони здоров`я, однак, ОСОБА_1 не відмовлялася від проходженням медичного огляду у закладі охорони здоров`я, такий огляд фактично не був проведений, що об`єктивно підтверджується дослідженим відеозаписом.
Отже, з відеозапису та доданих до протоколу доказів слідує, що працівники поліції порушили ч. 1 ст. 256 КУпАП та не дотрималися приписів ч. 7 розділу І, ч. 5 розділу ІІ Інструкції  про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», оскільки не забезпечили права ОСОБА_1 знати про порядок застосування спеціального технічного засобу, можливість перевірити прилад на відповідність, а також не забезпечили можливість пройти медичний огляд у медичному закладі.
На думку апеляційного суду досліджений відеозапис не тільки не спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений в порушення Інструкції, а навпаки підтверджує ці доводи, оскільки, як зазначалося, на відеозаписі зафіксовано, що працівники поліції не забезпечили права ОСОБА_1 , передбачені зазначеною Інструкцією.
При цьому, в акті огляду на стан сп`яніння взагалі не зазначено коли був проведений огляд.
Апеляційний суд вважає, що правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке ставиться за вину ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджено належними та допустимими доказами, що унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі цього протоколу.
Апеляційним судом встановлено, що надані матеріали провадження містять протиріччя щодо часу керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що, як зазначалось, ставить під сумнів обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.
На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про недоведеність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП знайшли підтвердження, оскільки об`єктивно підтверджуються вищезазначеними обставинами події, встановленими при дослідженні протоколу про адміністративне правопорушення.
При розгляді справи та винесенні постанови судом першої інстанції не були в повному обсязі дотримані вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП, а саме судом не було перевірено належним чином наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення. 
У зв`язку з цим суд неправильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення та вину ОСОБА_1 в його вчиненні, так як поклав в обґрунтування протокол про адміністративне правопорушення, який, з наведених підстав, складений в порушення «Інструкції» та вимог законодавства.
З урахуванням наведених обставин, встановлених при розгляді апеляційної скарги, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247, 294 КУпАП, постанова суду має бути скасована, провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 - закрито, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Разом з тим, в постанові суду першої інстанції обґрунтовано зазначено про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та наведено відповідні докази на підтвердження цього.
З огляду на сукупність вищевказаних достовірних доказів апеляційний суд визнає доведеною винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення.
Оскільки на даний час сплив строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 цього Кодексу, справа про адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 124 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 38, 247, 280, 283, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Кравець Віти Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 липня 2020 року скасувати.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього кодексу.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                          С.К. Медвецький