Ухвала
20 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 182/1735/16-к
провадження № 51-3328ск20  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року,
 
встановив:
 
Згідно з вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Остаточне покарання визначено за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК шляхом приєднання до призначеного судом покарання невідбутої частини покарання за вироком цього ж суду від 15 вересня 2015 року, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 днів. 
 
На підставі ст. 72 КК зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 13 листопада 2019 року апеляційні скарги засудженього  ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без – змін.
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пунктів 1, 4 ч. 2 цієї статті. 
 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня    2019 року та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року і просить скасувати їх та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, не наводячи будь-яких доводів на обґрунтування своїх вимог.
 
Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.   
 
Однак усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону  касаційна скарга засудженого не містить обґрунтувань, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень щодо нього, які порушення допустили суди першої та апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412—414 КПК до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень касаційним судом відповідно до ст. 438 цього Кодексу. 
 
Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
 
Водночас засуджений не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом під час постановлення ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.
 
Таким чином, засудженому необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію, яку норму або норми кримінального закону України про кримінальну відповідальність судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано, що є підставою для зміни або скасування судового рішення згідно з ч. 1 ст. 438 КПК.
 
Також п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції, до якого вона подається, однак за змістом касаційної скарги її адресовано до Верховного Суду України, який не є судом касаційної інстанції.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак у поданій касаційній скарзі не має жодних застережень щодо цієї обставини.
 
Крім того, ч. 2 ст. 426 КПК передбачено, що касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення. 
Як встановлено, ухвала Дніпровського апеляційного суду постановлена                            13 листопада 2019 року. Зважаючи на приписи ст. 115 КПК трьохмісячний строк касаційного оскарження ухвали апеляційного суду від 13 листопада 2019 року закінчився 14 лютого 2020 року. Однак із даною касаційною скаргою засуджений звернувся до Верховного Суду 11 липня 2020 року (згідно з відміткою на конверті та датою складення касаційної скарги вказаної самим засудженим 07 липня 2020 року). 
Таким чином оскільки з касаційної скарги неможливо встановити дотримання засудженим приписів ст. 426 КПК, останньому слід крім іншого вказати дату отримання ним ухвали Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада              2019 року з наданням копії підтверджуючого документу. 
Оскільки касаційна скарга засудженого ОСОБА_4  не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1       ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (захисником має бути підтверджено, що ним не пропущено встановленого за ухвалою суду строку під час повторного звернення до суду). 
 
Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд 
 
постановив:
 
Касаційну скаргузасудженого ОСОБА_4 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року залишити без руху та надати для усунення виявлених недоліків 15 днів з дня отримання ухвали. 
 
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                                ОСОБА_3