П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
25 травня 2020року                                                                                     м. Київ
 
Справа № 370/3451/19
Провадження: № 22-ц/824/6718/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Негрич Світлани Юріївни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»
на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Тандира О.В., 
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,
в с т а н о в и в:
 
В листопаді 2019 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ HACK «ОРАНТА», позивач) звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.03.2018 року між ОСОБА_2 та ПАТ HACK «ОРАНТА» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АК 9889087), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Опель», р.н.  НОМЕР_1 . 14.11.2018 року у с. Шпитьки за участю транспортного засобу «Опель», р.н.  НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Фольксваген», д.р.н. НОМЕР_2 , сталась ДТП, в результаті якої обидва автомобілі зазнали пошкоджень. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2018 рокуОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Фольскваген», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована на підставі договору №В306847, укладеному  07.10.2018 року між TOB «ДХЛ Логістика» та ПрАТ «CK«АСКО ДС», згідно умов якого ПрАТ «СК «АСКО ДС»  здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 12 660,40 грн. У липні 2019 року ПрАТ «СК «АСКО ДС» звернулось до Господарського суду м. Києва про стягнення виплаченого страхового відшкодування з ПАТ HACK «ОРАНТА» в порядку регресу, оскільки на момент ДТП цивільна відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу Опель, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , була застрахована У ПАТ НАСК «ОРАНТА» на підставі полісу АК 9889087. Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.08.2019 року позов ПрАТ «СК «АСКО ДС» задоволено, стягнуто з ПАТ HACK «ОРАНТА» на користь ПрАТ «СК «АСКО ДС» суму страхового відшкодування в розмірі 11 660,40 грн. Постановою Північного апеляційного суду дане рішення залишено без змін. На виконання вищевказаного рішення ПАТ HACK «ОРАНТА» було виплачене страхове відшкодування в розмірі 11 660 грн. 40 коп. Позивач вказує, що ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку не повідомила ПАТ «HACK «ОРАНТА» про настання страхового випадку і про дане ДТП компанія дізналась лише після подання позовних матеріалів до суду, що є підставою для стягнення з відповідача виплаченого позивачем страхового відшкодування. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Ссуду від 10.10.2018 року усправі № 686/26194/14-ц.. 
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2020 року в задоволенні позову ПАТ «НАСК «Оранта»відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, Негрич С.Ю. інтересах ПАТ «НАСК «Оранта» 04 березня 2020 року направила апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що суттєвою обставиною справи є саме те, що виплата страхового відшкодування була здійснена не добровільно страховиком (позивачем), а на підставі рішення Господарського суду м. Києва. Зазначала, що у справах, де страховик (позивач) про факт ДТП довідався у справі про стягнення з нього страхового відшкодування у зв`язку пошкодженням в ДТП, добровільно страхове відшкодування не сплачував, позовні вимоги підлягають задоволенню та неповідомлення відповідачем позивача про настання страхового випадку в порушення підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» підпункту 38,1.1, пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 10.10.2018 року у справі № 686/26194/14-ц.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 24 березня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що позивачем ПАТ «НАСК» ОРАНТА» як в Господарському суді м. Києва, так і в суді першої інстанці,ї не доведено тієї обставини, що відсутність письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду призвела до необґрунтованих виплат. Якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності, страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у не договірних зобов`язаннях. Зазначене узгоджується із правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного суду України від 16.09.2015 року у справі №6-284 ц с. 15, а також з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.01.2019 року у справі №208/7291/13-ц. Вказувала, що факт настання ДТП 14.11.2018 року ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, вона, як особа винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнута до адміністративної відповідальності. Окрім того, позивач ПАТ «НАСК» ОРАНТА» дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 14.11.2018 року, визнало страховим випадком, що підтверджено у господарському судочинстві. Також звертала увагу на те, що згідно рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 року на адресу ПАТ «НАСК» ОРАНТА» направлялась заява про виплату страхового відшкодування вих. № 346 від 05.04.2019, в якій було повідомлено про вищезазначене ДТП, а тому, посилання позивача на те, що про ДТП ПАТ «НАСК» ОРАНТА» дізналось лише з матеріалів господарської справи, не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше став розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга  задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 01.03.2018 року між ОСОБА_2 , та HACK «ОРАНТА» укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АК 9889087), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Опель», р.н. НОМЕР_1 (а.с. 5).
14.11.2018 року у с. Шпитьки сталася автопригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Опель», р.н.  НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Фольксваген», д.р.н. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілям було завдано пошкоджень, а їх власникам шкоди. Винною у спричиненні ДТП було визнано ОСОБА_1  згідно Постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/14742/18 від 03.12.2018 року (а.с. 6).
07.10.2018 року між TOB «ДХЛ Логістика» та ПрАТ «CK «АСКО ДС» було укладено Договір №В306847 добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Фольсваген», д.н.з. НОМЕР_2 . 
Відповідно до умов Договору ПрАТ «СК «АСКО ДС» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 12 660 грн. 40 коп.
 У липні 2019 року ПрАТ «СК «АСКО ДС» звернулось до Господарського суду м. Києва про стягнення виплаченого страхового відшкодування з ПАТ HACK «ОРАНТА» в порядку регресу, оскільки на момент ДТП цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу Опель, р.н.  НОМЕР_1 ОСОБА_1 , була застрахована, згідно поліса АК 9889087. 
Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.08.2019 року у справі № 910/6717/19 позовні вимоги ПрАТ «СК «АСКО ДС» задоволено повністю та стягнено з ПАТ HACK «ОРАНТА» суму страхового відшкодування в розмірі 11 660 грн 40 коп. Постановою  Північного апеляційного суду від 26.09.2019 року дане рішення залишено без змін. (а.с. 20-23).
На виконання вищевказаного рішення ПАТ HACK «ОРАНТА» було виплачене на користь ПрАТ «СК «АСКО ДС» страхове відшкодування в розмірі 11 660,40 грн. (а.с. 7).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа №208/7291/13-ц, від 20.02.2019 року, справа №753/18489/15-ц, від 13.03.2019 року справа №495/8394/15-ц, від 10.04.2019 року у справі № 724/1009/16-ц, згідно яких факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях. Оскільки факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності; розмір страхового відшкодування сплачений на підставі рішення суду, посилання позивача на те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту "ґ" 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та вважав, що позов задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції  з огляду на таке.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно з підпунктом «ґ» пункту 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.
За змістом підпункту 33.1.4. пункту 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.
Факт неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.
Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, від 22 березня 2017 року в справі № 6-2011цс16 та у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №760/5736/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі №752/9895/15-ц, від 28 лютого 2018 року у справі №722/1929/15-ц, від 4 квітня 2018 року у справі №522/24655/16-ц, від 25 квітня 2018 року у справі  №369/5335/15-ц, від 3 травня 2018 року у справі №210/3852/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі №760/17929/15-ц, від 12 вересня 2018 року у справі №459/212/17; від 20 вересня 2018 року у справі №754/10079/16-ц; від 10 жовтня 2018 року у справі №371/6159/16-ц; від 24 жовтня 2018 року у справі №300/847/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі №711/9786/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі №753/16761/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі №208/7291/13-ц, від 20 лютого 2019 року у справі №753/18489/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі   №495/8394/15-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 724/1009/16-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 355/205/17.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Як встановлено судами, факт і обставини дорожньо-транспортної пригоди зафіксовані правоохоронними органами;  ОСОБА_1 як особу, винну в ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності; ПАТ HACK «ОРАНТА» сплатило страхове відшкодування потерпілій особі, розмір страхового відшкодування, сплачений страховиком, не перевищує ліміту відповідальності страховика, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред`явлення регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу.
Доводи апеляційної скарги про те, що  виплата страхового відшкодування була здійснена недобровільно страховиком (позивачем), а на підставі рішення Господарського суду м. Києва не спростовують інших обставин, за якихсам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення.
Судом першої інстанції правильно застосовано підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 та пункт «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та враховано правові висновки Верховного Суду України, що викладений у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, та Верховного Суду що викладені у зазначених вище постановах, та як наслідок ухвалене законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав, апеляційна скарга Негрич С.Ю. в інтересах ПАТ «НАСК «Оранта»  підлягає залишенню без задоволення, а рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2020 року залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.
 
Керуючись  ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384  ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Негрич Світлани Юріївни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» залишити  без задоволення.
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

 
Головуючий                                                                                   Т.О. Невідома

Судді                                                                                               Д.Р. Гаращенко

                                                                                                         А.А. Пікуль