ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2530/20 Справа № 201/6116/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 30        

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування немайнової шкоди, завданої порушеннями прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду, посилаючись на те, що 30 березня 2019 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі № 201/15382/16 ухвалено рішення, яким встановлений факт, що документи, включно із копіями судових рішень щодо трудового стажу та зарплати позивача, є належними для нарахування пенсії, що, як зазначено в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року, має бути самостійно враховано органами Пенсійного фонду України.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року у справі № 201/11542/18 задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: надання розрахунку пенсії з урахуванням рішення суду від 30 березня 2018 року.
Державний виконавець відділу примусового виконання рішень повернув ухвалу суду від 29 жовтня 2018 року без виконання.
05 травня 2019 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі №201/11542/18 постановлена ухвала про скасування ухвали від 29 жовтня 2018 року про забезпечення доказів.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2019 року була задоволена скарга ОСОБА_1 на повторне повернення виконавчого документа без виконання, визнано неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Клименко Н.О., пов`язані із повторним поверненням 26 березня 2019 року ОСОБА_1 без прийняття до провадження ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року у справі №201/11542/18 про витребування від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розрахунку пенсії ОСОБА_1 , здійсненого відповідно до рішення суду від 30 березня 2018 року у справі № 201/15382/16-ц.
На підставі викладеного та з урахуванням того, що жодне із зазначених судових рішень відповідачами не виконане,  ОСОБА_1  просив стягнути з Держави України в особі Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на його користь завдану немайнову шкоду в розмірі 180 000 грн., яка була спричинена порушеннями його прав.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наведені позивачем в позовній заяві обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між душевними стражданнями позивача і бездіяльністю або діями відповідачів, вини останніх в її заподіянні.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам чинного законодавства та матеріалам справи. За ст. 10 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати практику ЄСПЛ і в даних правідносинах є два рішення ЄСПЛ, якими підтверджуються всі обставини стосовно завдання моральної шкоди невиконанням судового рішення або будь-якого порушення положень Конвенції з прав людини, причинного зв`язку завдання моральної шкоди як прямого наслідку невиконання судового рішення і порушення права власності, розміру такої шкоди. Це рішення ЄСПЛ від 22 листопада 2007 року у справі «Заїченко проти України» та від 06 грудня 2018 року у справі «Аграчова та інші проти України, до якої долучена заява позивача № 3058/18 «Заїченко проти України». В першому з них встановлено, що невиконання судового рішення (ухвали) першим відповідачем, стосовно значно меншого ніж в даній справі грошового зобов`язання, безумовно призводить до завдання тому самому позивачу моральної шкоди й розмір такої шкоди. Одночасно ЄСПЛ встановлено, що процедура виконання судового рішення є невід`ємною складовою самого судового розгляду. Отже судовий розгляд справи № 201/15382/16 триває вже більше 3 років і буде тривати до виконання рішення від 30 березня 2018 року. В другій справі ЄСПЛ встановив, що сам факт судової тяганини призводить до завдання тому ж позивачу моральної шкоди.
Мотивів, за якими суд відійшов від висновків ЄСПЛ, зазначення обґрунтування відхилення судом обґрунтування позову в рішенні відсутні, так саме, як в описовій його частині, що є порушенням не лише ст.ст. і 82 ЦПК України, але й частин 3 і 4 статті 265 Кодексу.
Крім того, справа була розглянута суддею, якій був заявлений відвід, на підставі її прямої заінтересованості в результатах розгляду справи й така заінтересованість прямо випливає зі змісту рішення від 28 листопада 2019 року, оскільки саме суддя Демідова С.О. незаконно відмовила позивачу у встановленні факту належності документів у справі №201/15382/16, чим затягнула вирішення цього питання на півтори роки й ці її дії були невід`ємною частиною певних старань і додаткових зусиль, зазначених у позовній заяві. Інакше кажучи, суддя Демідова С.О. не встановила причинного зв`язку між власним незаконним (скасованим) рішенням і порушенням прав позивача.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав. 
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року у справі № 201/15382/16-ц за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлений факт, що має юридичне значення про те, що подані до Пенсійного Фонду України документи:
-довідка Малого приватного науково-виробничого підприємства «ІРА», про те, що ОСОБА_1 займав посаду директора, період роботи на цьому підприємстві - з 25 жовтня 1991 року по 30 червня 2000 рік;
-довідка Малого приватного науково-виробничого підприємства «ІРА», про те, що заробітна плата ОСОБА_1 для обчислення пенсії на цьому підприємстві склала за період з 1995 року по 2000 рік включно – 120 000 (сто двадцять тисяч) грн.;
-довідка Виробничого кооперативу «Лідер» про те, що ОСОБА_1 працював на цьому підприємстві патентоведом у в період з 12 червня 1989 по 30 вересня 1991 рік;
-постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2000 року про порушення кримінальної справи;
-ухвала Верховного суду України від 27 липня 2004 року про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування;
-постанова слідчого від 10 грудня 1998 року про відшкодування заявнику матеріальної шкоди;
-ухвала Красногвардійського районного суду м. Днепропетровска от 02 лютого 2000 року про відшкодування заявнику моральної шкоди;
-рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2000 року про стягнення заробітної плати.
-пояснення заявника до цих документів за його підписом,
є належними для призначення пенсії за віком в частині вимог п.3 та п.23 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 вересня 1993 року і Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У справі № 201/11542/18 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви, поданої заявником до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська 29 жовтня 2018 року постановлена ухвала про витребування від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розрахунку пенсії ОСОБА_1 , який здійснений відповідно до рішення суду від 30 березня 2018 року у справі №201/15382/16-ц. Ухвалу суду для виконання направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Дана ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року про забезпечення доказів у справі № 201/11542/18 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення пенсії, скасована ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2019 року на підставі ч. 5 ст. 116 ЦПК України, тобто через неподання позивачем у визначений строк позовної заяви, забезпечення доказів у якій здійснено ухвалою від 29 жовтня 2018 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2019 року була залишена без змін.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі № 160/8654/18 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 31 жовтня 2018 року ВП № 57014446 відмовлено у задоволенні цих позовних вимог з тих мотивів, що позивачем не доведено наявності поважних причин невиконання судового рішення (про забезпечення позову у справі № 201/15382/16-ц) у встановлений законом строк, а тому, постанова відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 31 жовтня 2018 року, якою за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк, рішенням накладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області штраф у розмірі 5 100,00 гривень, прийнята відповідачем правомірно, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
З пенсійної справи ОСОБА_1 , копя якої наявна в матеріалах справи, вбачається, що рішення суду у справі № 201/15382/16-ц виконано, і ОСОБА_1 призначена і виплачується пенсія на підставі передбачених вимогами п.3 та п.23 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 вересня 1993 року і Закону України «Про пенсійне забезпечення» документів.
Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в даному випадку позивачем під час судового розгляду даної справи заподіяння моральної (немайнової) шкоди з боку відповідачів належним чином не доведено.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та встановленим обставинам.
Однак, слід враховувати що предметом позову у цій справі є вимога позивача про відшкодування шкоди, завданої йому органами державної влади в особі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Пенсійного фонду України
Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. 
За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Водночас, для реалізації конституційного права на відшкодування за рахунок держави шкоди у такому випадку, є встановлення у передбаченому законом порядку факту неправомірності дій, рішень або бездіяльності органу державної влади, наявності шкоди та причинного зв`язку між ними, обов`язок доведення яких покладається на позивача. 
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. 
Тобто позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача, та спричиненою моральною шкодою. 
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, ті інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням конкретних обставин справи, для застосування цивільно-правової відповідальності необхідним є, зокрема встановлення в передбаченому законом порядку факту неправомірності рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, наявності шкоди та причинного зв`язку між ними, обов`язок доведення яких цивільним процесуальним законодавством покладається на позивача. 
Факт неправомірності (незаконності) таких дій органом державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто підтверджуватися відповідним судовим рішенням, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. При цьому, належним доказом протиправних неправомірних рішень, дій чи бездіяльності є, як правило відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. 
Натомість, позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, та з яким закон пов`язує можливість відшкодування шкоди, суду першої інстанції не надано, відсутні посилання на такі докази і в апеляційній скарзі. 
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів щодо протиправності дії чи бездіяльності посадових осіб відповідача, внаслідок яких позивачеві заподіяна моральна шкода. 
Таким чином, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, - дія чи бездіяльність внаслідок якої позивачеві завдана шкода, відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди. 
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами встановленого факту протиправних дій або бездіяльності, а також вини відповідача у спричиненні позивачу шкоди. Само по собі звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, за умови не доведення вищенаведених обставин, не є достатньою підставою для відшкодування такої моральної шкоди. 
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, оскільки в даних правідносинах є два рішення ЄСПЛ, якими підтверджуються всі обставини стосовно завдання моральної шкоди невиконанням судового рішення або будь-якого порушення положень Конвенції з прав людини, причинного зв`язку завдання моральної шкоди як прямого наслідку невиконання судового рішення і порушення права власності, розміру такої шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки повторює зміст позовної заяви, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Доводи апеляційної скарги про те, що в рішенні суду першої інстанції відсутні обґрунтування відхилення судом обґрунтування позову, так само, як і в описовій його частині, що є порушенням не лише ст.ст. 82 ЦПК України, але й частин 3 і 4 статті 265 Кодексу, не заслуговують на увагу та спростовуються змістом рішення суду.
Доводи апеляційної скарги про заінтересованість судді Демідової С.О., затягування вирішення цього питання на півтори роки й ці її дії були невід`ємною частиною певних страждань і додаткових зусиль, зазначених у позовній заяві, не встановлення причинного зв`язку між власним незаконним (скасованим) рішенням і порушенням прав позивача, не заслуговують на увагу, оскільки скаржник фактично оскаржує процесуальні дії судді при здійсненні ним правосуддя під час розгляду цивільних справ за його участю, які підлягають розгляду в іншому порядку, і не можуть бути підставою для скасування вищезазначеного рішення суду.
Аналізуючи вимоги позовної заяви ОСОБА_1 , їх відображення у рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що у справі, що розглядається, позивачу було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтування та правильність висновків суду першої інстанції.
Звертаючись до суду позивач зазначає, що судового рішення від 30 вересня 2018 року у справі №201/15382/16 про встановлення факту, що документи включно з копіями інших судових рішень щодо трудового стажу та зарплати, достатньо для нарахування йому пенсії, але як вбачається з копії пенсійної справи, яка наявна в матеріалах цивільної справи, пенсія позивачу нарахована та виплачується. 
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення в означених частинах без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида