ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/2124/20	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження у приміщені суду в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року (суддя Семененко М.О., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 22.05.2020 року) у справі № 280/2124/20 за позовом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в:
21.03.2020 року Головне управління МВС України в Запорізькій області (далі по тексту – позивач) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі по тексту – відповідач), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 24.02.2020 у виконавчому провадженні №60661791, прийняту головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) Юлдашевим Андрієм Алішеровичем.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.05.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Головне управління МВС України в Запорізькій області не погодившись з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення та прийняти нове. Свої вимоги обґрунтувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт вказував на те, що виконавчий збір стягується з боржника у разі добровільного невиконання ним вимог виконавчого листа та державного виконавця. Головне управління було готове та намагалось до відкриття виконавчого провадження виконати вимоги рішення суду у добровільному порядку та через зволікання стягувача не могло зробити це у період до відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів щодо виконання рішення суду, проте, рішення суду було виконане боржником добровільно, кошти не було стягнуто в примусовому порядку. Фактично судове рішення було виконане не державним виконавцем а самим боржником, з якого тепер за його дії по виконанню рішення суду без зволікань та добровільно, стягується виконавчий збір.  
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідач не порушував Закон України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», існує вичерпний перелік підстав, за якими виконавчий збір не стягується, у зв`язку тим, що боржник добровільно та в повному обсязі не виконав вимоги виконавчого листа з нього було стягнуто виконавчий збір. Суд першої інстанції вказував, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання на підставі виконавчого документа, та обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з організацією примусового виконання виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби. Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення та пов`язується з початком примусового виконання. Суд першої інстанції вказував, що сам факт початку процедури примусового виконання рішення - відкриття виконавчого провадження, встановлення строку для добровільного виконання рішення тощо, є достатньою підставою для подальшого стягнення з боржника виконавчого збору. Суд першої інстанції зазначав, що дії щодо виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду №808/858/16 відбулись вже після відкриття виконавчого провадження №60661791, адже наказ «Про виконання рішення суду» №8 о/с, яким наказано нарахувати та виплатити особі, колишньому співробітнику ОВС, матеріальну допомогу в розмірі його місячного грошового забезпечення на рік за 1997,1998, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006 роки, прийнятий позивачем лише 25.11.2019 року, фактично рішення виконано у повному обсязі 02.12.2019 року із перерахуванням на користь ОСОБА_1 нарахованих коштів відповідно до платіжного доручення №3 від 02 грудня 2019 року. Відсутні докази, які б свідчили про самостійне виконання позивачем судового рішення та нарахування й виплату належних до виплати за рішенням суду сум до відкриття виконавчого провадження.
Матеріалами справи встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Маменком І.А. перебував виконавчий лист від 15.11.2019 року, виданий Запорізьким окружним адміністративним судом у справі № 808/858/16, яким зобов`язано ГУ МВС України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги в розмірі його місячного грошового забезпечення на рік за 1997,1998, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006 роки.
20.11.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Юлдашевим А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60661791, якою зобов`язано ГУ МВС України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги в розмірі його місячного грошового забезпечення на рік за 1997, 1998, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006 роки. Постановою зобов`язано боржника виконати рішення суду у строк 10 робочих днів. Постановою стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 16692,00 грн. 
Листом від 28.11.2019 року ГУ МВС України в Запорізькій області повідомило Відділ примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про добровільне виконання рішення суду, з березня 2019 року вчиняє дії по виплаті ОСОБА_1 коштів, просило закінчити виконавче провадження.
Листом від 05.12.2019 року ГУ МВС України в Запорізькій області повідомило Відділ примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про повне виконання вимог державного виконавця, платіжними дорученнями 1, 2, 3, 4 від 02.12.2019 року ОСОБА_1 були перераховані кошти на виконання рішення суду. 
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Юлдашева А.А. від 24.02.2020 року закінчено виконавче провадження №60661791 у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документу у повному обсязі.
24.02.2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Юлдашевим А.А. винесено постанову про стягнення з ГУ МВС України в Запорізькій області виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн.
Згідно позиції Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), виконавчий лист було виконано вже після відкриття виконавчого провадження. Рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист № 808/858/16 було виконано боржником добровільно, проте не до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 18 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно частин 5, 9 ст. 27 вищевказаного Закону, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому  Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9  частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Згідно п. 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5,  стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному  статтею 27  Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.
Отже, передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Виконавчий документ та вимоги державного виконавця були виконані позивачем вже після відкриття виконавчого провадження. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. У разі закінчення виконавчого провадження, виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження боржником добровільно, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Проте, виконавче провадження було відкрито 20.11.2019 року, а рішення суду було виконано 02.12.2019 року, коли платіжним дорученнями було перераховано стягувачу суми заборгованості. 
На момент закінчення виконавчого провадження, виконавчий збір не було стягнуто, тому державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.
Колегія суддів зазначає, що у випадку стягнення виконавчого збору з ГУ МВС України в Запорізькій області при відкритті виконавчого провадження, з наступним винесенням постанови про стягнення виконавчого збору,  державним виконавцем було належним чином враховано винятки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», за якими виконавчий збір не стягується. 
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги, разом як не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст.   242, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року у справі № 280/2124/20 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, відповідно до ст., ст. 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова