УХВАЛА

06 серпня 2020 року   
Київ
справа №160/6612/19
адміністративне провадження №К/9901/18525/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Гусака М.Б.,  Усенко Є.А., 
перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Богданівське-М» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23.04.2020 у справі № 160/6612/19 за позовом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Богданівське-М» про стягнення податкового боргу, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Богданівське-М» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
ВСТАНОВИВ:
15.07.2019 Головне управління ДФС у Дніпропетровській області звернулось до суду з позовом до ТОВ «Богданівське-М», в якому просило стягнути податковий борг у розмірі 5695960,59 грн з відповідача на користь державного бюджету, шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, що обслуговують такого платника податків.
05.08.2019 ТОВ «Богданівське-М» звернулось до суду з зустрічним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.06.2018 № 0016271419 та № 00162811419.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 23.12.2019, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.04.2020, задовольнив позовні вимоги Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, стягнув податковий борг у розмірі 5965960,59 грн з ТОВ «Богданівське-М» на користь державного бюджету шляхом стягнення коштів з рахунків ТОВ «Богданівське-М» у банках, які обслуговують ТОВ «Богданівське-М». У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Богданівське-М» відмовив.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Богданівське-М» не погодилося з висновками судів попередніх інстанцій, подало касаційну скаргу, яка надійшла 27.07.2020.
При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
У цій справі підставами касаційного оскарження судових рішень визначено пункти 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України а саме: 
1) судом апеляційної інстанції при прийнятті постанови не враховано постанову Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 1340/3649/18 (провадження К/9901/20383/19), в якій судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулювала правову позицію, відповідно до якої визначила, що резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Богданівське-М" зазначає, що аргументувало свою апеляційну скаргу тими ж доводами, які були покладені в основу правового висновку Верховного Суду. До суду апеляційної інстанції були подані письмові пояснення з проханням врахувати правову позицію Верховного Суду у таких самих правовідносинах. Однак, суд апеляційної інстанції письмових пояснень позивача за зустрічним позовом не врахував. На переконання Товариства з обмеженою відповідальністю "Богданівське-М", від імені Держави, яку у даних відносинах представляє відповідач за зустрічним позовом, будь-які санкції можуть бути застосовані до суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності виключно в разі підтвердження у встановленому законодавством порядку факту порушення суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або іноземним суб`єктом господарської діяльності цього або пов`язаних з ним законів України, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Натомість, Товариство з обмеженою відповідальністю "Богданівське-М" порушень законодавства про строки розрахунків в іноземній валюті не допускав, тому що перебування валютної операції на валютному контролі саме по собі не свідчить про правомірність застосування штрафних санкцій.
2) відсутність висновку Верховного Суду в частині спірного застосування штрафних санкцій після набрання чинності Законом України «Про валюту та валютні операції».
Зазначену підставу скаржник обґрунтовує тим, що наразі відбулися зміни в законодавчому регулюванні застосування штрафних санкцій до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, зокрема, і щодо несвоєчасного зарахування валютної виручки. Так, Законом України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», визнано таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону, Закон України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Цим же Законом № 2473-VIII виключено статтю 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність". Закон № 2473-VIII набрав чинності 07.07.2018 і введений в дію 07.02.2019.
Отже, на переконання Товариства з обмеженою відповідальністю "Богданівське-М" з 07.02.2019 штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне зарахування валютної виручки до експортера не застосовуються.
При цьому, скаржник вважає, що на реалізацію положень прийнятого Закону "Про валюту та валютні операції" законодавець регламентував зворотну силу щодо раніше ухвалених рішень суб`єктів владних повноважень про застосування штрафних санкцій. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1180 «Про скасування дії спеціальних санкцій, застосованих відповідно до статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» скасовано дію спеціальних санкцій, застосованих до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності відповідно до статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» до 07.02.2019. Таким чином, скаржник вважає, що намір законодавця, з метою гармонізації законодавства України із законодавством Європейського Союзу, переслідував мету скасування інституту зазначених санкцій як такого.
Колегія суддів вважає, що обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення є недостатнім для відкриття касаційного провадження у справі як на підставі пункту 1, так і на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Щодо зазначеної скаржником підстави - пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
У  разі подання касаційної скарги на цій підставі недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду. Скаржник повинен зазначити висновок щодо застосування якої норми права в ній викладено, а також обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин. 
У касаційній скарзі скаржник не наводить в чому саме він вбачає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга). 
При цьому, у постанові Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 1340/3649/18 здійснено системний аналіз норм права і сформульовано висновок, відповідно до якого резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону № 185/94-ВР. Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.
Отже, цей висновок є застосовним до правовідносин, виникнення яких спричинено встановленими обставинами виконання зобов`язань резидента України перед нерезидентом за зовнішньоекономічним контрактом шляхом зарахування зустрічних вимог (тобто наявність у обох сторін як майнового інтересу так і боргових зобов`язань один перед одним, які задоволено взаємозаліком) за наявності належним чином оформлених документів, оскільки саме ці обставини впливають на застосування норм права щодо правомірності нарахування пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Натомість, у цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «Богданівське-М» та фірмою «Selton» GbmH, ФРН укладено додаткові угоди від 14.08.2017 та від 14.04.2017, за якими ТОВ «Богданівське-М» та фірма «Selton» GbmH домовились про прощення боргу фірми «Selton» GbmH перед ТОВ «Богданівське-М» з оплати поставленого товару згідно з умовами контракту на постачання сільськогосподарської продукції № 28 від 08.01.2015.
Суд апеляційної інстанції акцентував увагу на тому, що згідно з текстом додаткових угод від 14.04.2017 та 14.08.2017 до контракту № 28 від 08.01.2015 ТОВ «Богданівське-М» (постачальник) простив борг фірмі «Selton» GbmH (покупець) на загальну суму (26200 євро + 205800 євро). Також зазначено, що покупець прийняв поставлений йому товар. При цьому, суд зазначив, що ТОВ «Богданівське-М» не довело наявність у нього боргу перед фірмою «Selton» GbmH, тобто не доведено наявність зустрічних вимог перед нерезидентом. Позивачем не надано підтвердження зарахування однорідних зустрічних вимог, зняття з банківського контролю операцій.
Отже, правовідносини у справах не є подібними, що унеможливлює відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України з підстави застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.01.2020 у справі № 1340/3649/18.
Щодо зазначеної скаржником підстави - пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
У разі подання касаційної скарги на цій підставі скаржник повинен вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
При цьому, принцип дії закону у часі був предметом неодноразового розгляду Верховним Судом, який наголошував, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 №1-7рп/1999).
Посилання скаржника, що постанова Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1180 свідчить про те, що на реалізацію положень прийнятого Закону України "Про валюту та валютні операції" законодавець регламентував зворотну силу щодо раніше ухвалених рішень суб`єктів владних повноважень про застосування штрафних санкцій не містить правового обґрунтування, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1180 скасовує вже застосовані санкції. При цьому, постанова не містить положень щодо скасування цих санкцій з моменту їх застосування. Фактично, ця постанова визначає спосіб реалізації Закону України «Про валюту та валютні операції», а не є нормативно-правовим актом, який визначає принцип дії Закону України "Про валюту та валютні операції" у часі. При цьому, зворотну дію у часі Закону може бути надано самим Законом, а не постановою Кабінету Міністрів України.
Наявний і висновок Верховного Суду щодо неможливості суб`єктом владних повноважень застосовувати норму закону, яка втратила чинність у зв`язку з введенням Закону України «Про валюту і валютні цінності», який висловлено у постанові від 26.02.2020 у справі №640/5376/19, відповідно до якого саме після 07.02.2019 застосування до позивачів адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 37 Закону №959-XII, стало неможливим, у зв`язку з відсутністю їх закріплення на законодавчому рівні.
Враховуючи, що у цій справі податкове повідомлення-рішення прийнято ще у червні 2018 року, скаржнику необхідно належним чином обґрунтувати (шляхом системного тлумачення ним норм права), чому на його переконання з прийняттям Закону України "Про валюту та валютні операції" податкове повідомлення-рішення, яке було прийнято до прийняття цього Закону, має бути визнано незаконним і скасованим.
Отже, наведене скаржником обґрунтування є недостатнім для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України з підстави відсутності висновку Верховного Суду в частині застосування згаданих штрафних санкцій після набрання чинності Законом України «Про валюту та валютні операції».
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.
У зв`язку з наведеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої, зокрема, щодо підстав касаційного оскарження, має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі.
Крім того, відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 330 КАС України до касаційної скарги додаються документ про сплату судового збору, а також копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи. Якщо касаційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору. 
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI), за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI (у редакції чинній на день подання первісного позову і зустрічного позову до суду) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 грн) і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (19210 грн).
Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону № 3674-VI за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах. 
Як вбачається зі змісту судових рішень у цій справі, предметом судового розгляду було два самостійні позови: суб`єкта владних повноважень до товариства про стягнення податкового боргу та зустрічний позов товариства до суб`єкта владних повноважень про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення. Враховуючи зміст позовних вимог, сторонами у справі заявлено вимоги, які носять майновий характер.
Вирішуючи питання порядку розрахунку суми судового збору, яка підлягає сплаті за подання касаційної скарги у цій справі, колегія суддів враховує постанову Верховного Суду України від 31.05.2017 у справі № 911/1106/16 (провадження №3-164гс17), в якій, Верховний Суд України, здійснивши системний аналіз норм статей 4, 6 Закону України «Про судовий збір», сформулював висновок, що у разі оскарження в апеляційному порядку судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду первісного та зустрічного позовів, якщо сторона не згодна з таким рішенням у цілому, судовий збір має сплачуватися з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів, а у разі оскарження судового рішення лише в частині вирішення одного із позовів судовий збір має сплачуватися, виходячи із розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні відповідного позову.
Незважаючи на те, що цей висновок стосується сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі, розглянутій за правилами господарського судочинства, колегія суддів вважає, що безпосередній підхід до розуміння порядку розрахунку суми судового збору, який підлягає сплаті у разі оскарження судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду первісного та зустрічного позовів, є застосовним до перевірки поданої у цій справі касаційної скарги.
Як вбачається зі змісту скарги, скаржник ставить питання про скасування судових рішень у цій справі в цілому. Просить ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Богданівське-М» про стягнення податкового боргу, та задовольнити зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Богданівське-М» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області: визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.06.2018 №0016271419 та №00162811419.
Первісний позов у цій справі заявлено суб`єктом владних повноважень у 2019 році, який містить вимоги майнового характеру у загальній сумі 5695960,59 грн, відповідно, за подання касаційної скарги на судові рішення в частині задоволених позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), сплаті підлягає судовий збір в сумі 38420 гривень ( 19210 грн * 200%).
Зустрічний позов у цій справі заявлено юридичною особою у 2019 році, який містить вимоги майнового характеру у загальній сумі 5695960,59 грн, відповідно, за подання касаційної скарги на судові рішення в частині відмовлених позовних вимог зустрічного позову, сплаті підлягає судовий збір в сумі 38420 гривень (19210 грн * 200%).
Отже, враховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Богданівське-М» оскаржує судові рішення в частині вирішення обох позовів, судовий збір має сплачуватися з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів. Загальна сума судового збору, що підлягає сплаті за подання касаційної скарги у цій справі складає 76840 грн.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:
Отримувач коштів - УК у Печерському районі /Печерський район/22030102
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897 
Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007
Код класифікації доходів бюджету - 22030102
Найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055)
Призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.
Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, встановивши строк, протягом якого скаржник має усунути виявлені недоліки.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Богданівське-М» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23.04.2020 у справі № 160/6612/19- залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: 
- для надання суду уточненої касаційної скарги, зміст якої, зокрема щодо підстав касаційного оскарження, має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі;
- для надання платіжного документа про оплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі встановленому Законом № 3674-VI.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	М.М. Гімон М.Б. Гусак   Є.А. Усенко