ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А

іменем України

20 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 2-5139/10

провадження № 22-ц/818/1702/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,
суддів – Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Кравченко О.О.,

учасники справи:

заявник – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Мангуст, ЛТД»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Єрмолова Євгена Миколайовича – представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2010 року в складі судді Тарасенко Л.М.,

у с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Мангуст, ЛТД» (далі – ТОВ Мангуст, ЛТД ) звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в розмірі 98 400,00 грн.

Разом із позовом ТОВ «Мангуст, ЛТД» подало заяву про забезпечення позову, в якій просило накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованої на ім`я ОСОБА_2 та на частину квартири АДРЕСА_2 , належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . 

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2010 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану на ім`я ОСОБА_2 . Накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_2 , належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може бути наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам позивача та ускладнити їх відновлення, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

23 січня 2020 року Єрмолов Є.М. – представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не був учасником цієї справи, однак на момент постановлення судом вказаної ухвали квартира АДРЕСА_2 -В знаходилась в іпотеці у АТ КБ «ПриватБанк». Про наявність арешту на квартиру банк дізнався 20 січня 2020 року після отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилається на пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», де вказано, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

21 травня 2020 року Радигін Є.С. – представник ТОВ «Мангуст, ЛТД» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Відзив мотивовано тим, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріали справи свідчать, що 18 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 068/Р-08, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 70 000,00 доларів США.

В цей же день з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки, предметом якого є трьохкімнатна квартира АДРЕСА_3 (а. с. 28-29).

18 червня 2008 року на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» була накладена заборона відчуження предмету іпотеки.

27 вересня 2016 року банк у позасудовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на квартира АДРЕСА_2 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що власником квартири АДРЕСА_2 є АТ КБ «ПриватБанк» на дане майно накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно (а. с. 26-27).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктами першим, четвертим постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, незалежно від настання строку виконання зобов`язань за основним договором, у випадку, зокрема, невиконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором.
Як передбачено статтею 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Відповідно до статті 14 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації.
На час вирішення питання про накладення арешту суд першої інстанції не з`ясував, що квартира знаходиться в іпотеці у АТ КБ «ПриватБанк», чим порушив права та інтереси банку як іпотекодержателя нерухомого майна, яке було йому передано в 2008 році в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, та право власності на яке АТ КБ «ПриватБанк» зареєстрував відповідно до Закону України «Про іпотеку».
Таким чином, оскільки право іпотеки у АТ КБ «ПриватБанк» виникло до винесення ухвали, на підставі якої накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , то з квартири АДРЕСА_2 , слід зняти арешт, для забезпечення банку можливості задовольнити свої вимоги до ОСОБА_1 за рахунок предмета іпотеки.

Пунктами першим, четвертим частини першої статті 376 ЦПК України встановлено, що неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
З урахування викладеного, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_2 , належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 червня 1999 року відділом приватизації ВАТ «Турбоатом», з відмовою в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.
В іншій частині ухвала скасування не підлягає оскільки ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2011 року скасовано арешт з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованої на ім`я ОСОБА_2 .
Керуючись ст. ст. 149-150, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  Єрмолова Євгена Миколайовича – представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково. 
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2010 року – скасувати в частині накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_2 . 
В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Мангуст, ЛТД» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_2 - відмовити.
В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текс постанови складено 21 серпня 2020 року.

Головуючий –                                                                              А.В. Котелевець 

Судді – О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина