ПОСТАНОВА
Іменем України

16 липня 2020 року   
Київ
справа №0240/3701/18-а
адміністративне провадження №К/9901/30285/19
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А.,  Усенко Є.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу № 0240/3701/18-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Вінницькій області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2019 року (головуючий суддя - Ватаманюк Р.В., судді: Сушко О.О.,          Сторчак В.Ю.), 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області, яке в подальшому було замінено правонаступником - Головним управлінням ДПС у Вінницькій області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача №0022811305 та №0022821305 від 6 квітня 2018 року.
Позивач наполягає, що будь-яких доходів (коштів) від АТ «ОТП Банк» у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року не отримував. При цьому саме відповідач повинен належними та допустимими доказами довести факт отримання позивачем доходу з наведенням сум, з яких він складається.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 6 квітня 2018 року № 0022811305 та №0022821305.
Вирішуючи спір, суди встановили, що відповідно до квитанції №В00Т01А465 від 31 серпня 2016 року позивач сплатив на користь АТ «ОТП Банк» 22000 доларів США, що еквівалентно 564349,30 грн., з призначенням платежу «поповнення поточного рахунку».
Посадовими особами ГУ ДПС проведена документальна позапланова невиїзна перевірку Поліщука Ю.Я. щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих як додаткове благо, при взаємовідносинах з АТ «ОТП Банк» за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, за наслідками якої складено акт від 12 березня 2018 року № 103/1305/2658619194.
Перевіркою встановлено порушення:
- підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, у результаті чого позивачем занижено належну до сплати суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік на 459022,72 грн;
- підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, у результаті чого позивачем занижено належну до сплати суму військового збору у 2016 році на 38251,89 грн.
Такі висновки контролюючого органу вмотивовані тим, що відповідно до відомостей з ЦБД ДРФО ДФС України ОСОБА_1 у 2016 році отримав доходи у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) в сумі 2550126,22 грн. Згідно з листом АТ «ОТП Банк» від 4 липня 2017 року №0105-19-6/2320-БТ боргові зобов`язання позивача припинено (прощено борг), зокрема в сумі основного боргу 2550126,22 грн.
На підставі висновків вказаного акта перевірки 6 квітня 2018 року контролюючим органом прийнято податкові повідомлення рішення:
- №0022811305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі на 573778,40 грн, в т. ч. за основним платежем на суму 459022,72 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 114755,68 грн;
- №0022821305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в загальному розмірі на 47814,86 грн, в т. ч. за основним платежем на суму 38251,89 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 9562,97 грн;
Відмовляючи в задоволенні вимог адміністративного позову, суд першої інстанції зазначив, що банк листом від 4 липня 2017 року №0105-19-6/2320-БТ підтвердив інформацію, надану у податковому розрахунку за формою 1-ДФ про отримання позивачем додаткового блага у вигляді анулювання основної суми боргу. При цьому суд відхилив посилання позивача на правові висновки Верховного Суду у справах №820/5376/16, №813/1290/15, №813/279/16, №822/4594/13-а, оскільки у зазначених справах судом касаційної інстанції досліджувалось питання нарахування податку як на основну суму боргу, так і на відсотки у сукупності.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про задоволення позову, апеляційний суд вказав, що ним вживались заходи щодо витребування доказів стосовно суми прощеного боргу, але АТ «ОТП Банк» повідомив суд про відсутність у банку додаткового договору про прощення боргу від 22 квітня 2016 року, укладеного з ОСОБА_1 . З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру та складових доходу, отриманого позивачем у вигляді додаткового блага.
Не погодившись з постановою апеляційного суду, ГУ ДПС подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2019 року та залишити в силі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року. 
Обґрунтовуючи вимоги поданої касаційної скарги, скаржник наполягає на тому, що АТ «ОТП Банк» подано податковий розрахунок за формою 1-ДФ, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав доходи у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) в сумі 2550126,22 грн, а також дохід (ознака доходу 127) в сумі 660726,82 грн. Приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідач не брав до уваги отриманий позивачем дохід за ознакою 127.
ОСОБА_1 подано відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого позивач просить залишити її без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін як законну та обґрунтовану. Відзив вмотивовано тим, що надана на вимогу суду банком інформація свідчить про непідтвердження відповідних обставин і фактів належними доказами. Обставини, викладені у листі АТ «ОТП Банк», на який посилається відповідач, ґрунтуються на факті укладення додаткового договору, якого за інформацією банку не існує. У касаційній скарзі відповідачем не оскаржується ні факт відсутності вказаного договору, ні висновок суду апеляційної інстанції про протиправність прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень за факту відсутності такого договору. На переконання позивача, доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судами матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» ця касаційна скарга розглядається в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (до 8 лютого 2020 року).
Критерії оцінки правомірності судових рішень визначаються статтею 242 КАС України (тут і далі - в редакції, чинній до 8 лютого 2020 року), відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам судові рішення у цій справі не відповідають з огляду на наступне.
Із встановлених судами обставин слідує, що з огляду на наявність у базах даних ДФС відомостей про отримання ОСОБА_1 у 2016 році доходу у вигляді додаткового блага (ознака 126), які в подальшому були підтверджена листом АТ «ОТП Банк» від 4 липня 2017 року №0105-19-6/2320-БТ, контролюючий орган дійшов висновку про наявність підстав для донарахування позивачу відповідних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Натомість, позивач у поданому ним позові, визнаючи наявність відносин з АТ «ОТП Банк» у 2016 році та сплату на користь банку у серпні 2016 року 22000 доларів США, заперечує факт отримання від банку будь-яких коштів у вказаний період, в тому числі і за наслідками прощення (анулювання) боргу.
Враховуючи викладене, спірним питанням у межах даної справи є з`ясування того, чи отримував взагалі у 2016 році позивач від АТ «ОТП Банк» дохід, якщо так, то чи є такий дохід додатковим благом у розумінні положень підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Для вирішення цього питання судам слід було встановити, чи мав позивач укладені кредитні договори з АТ «ОТП Банк» та чи укладались ним додаткові договори до нього, умовами якого було б передбачено прощення (анулювання) ОСОБА_1 суми основного боргу саме у розмірі 2550126,22 грн. 
Отже, оскільки зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб виникають з факту отримання оподатковуваного доходу, а не через направлення банком інформації чи податкового розрахунку, тому до предмета доказування у цій справі входило встановлення наявності бази оподаткування та її розміру.
Судом першої інстанції взагалі не було вжито дій щодо з`ясування наведених обставин.
Натомість, Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24 квітня 2019 року витребував у АТ «ОТП Банк» належним чином завірену копію додаткового договору про прощення боргу від 22 квітня 2016 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , та інформацію щодо складу та суми боргу платника податку, прощеного кредитором, а також докази повідомлення АТ «ОТП Банк» боржника про списання заборгованості (а.с.124).
На виконання вказаної ухвали від АТ «ОТП Банк» надійшов лист від 29 травня 2019 року №68-68-3-2/6328-1, відповідно до якого банк повідомив, що вказаного в ухвалі додаткового договору про прощення боргу, датованого 22 квітня 2016 року та укладеного з ОСОБА_1 , у банку не має (а.с.132).
Вказані відомості і слугували підставою для задоволення позову судом апеляційної інстанції.
Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що між позивачем та АТ «ОТП Банк» саме 22 квітня 2016 року укладався додатковий договір про прощення боргу, оскільки ні в акті перевірки, ні у листі АТ «ОТП Банк» від 4 липня 2017 року №0105-19-6/2320-БТ не вказувалось про існування договору саме від означеної дати. Більш того, витребовуючи у банка інформацію про наявність додаткового договору від 22 квітня 2016 року, суд не з`ясував та не вказав реквізити основного договору. 
Враховуючи, що обсяг запитуваної апеляційним судом інформації відповідно до ухвали від 24 квітня 2019 року не охопив належне встановлення усіх необхідних для вирішення даного спору обставин, надана АТ «ОТП Банк» інформація не може ні підтвердити, ні спростувати позиції сторін, отже, її не можна вважати допустимим доказом. 
Колегія суддів зазначає, що для вирішення питання про правомірність нарахування контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб та військового збору з огляду на отримання, на думку ГУ ДПС, позивачем додаткового блага внаслідок прощення (анулювання) заборгованості, слід з`ясувати обставини існування основного кредитного договору (його реквізити, умови, валюту та розмір кредитування) та додаткових договорів до нього (зокрема, наявність договору про прощення суми заборгованості із з`ясуванням структури прощеного боргу). 
При цьому колегія суддів враховує, що підставою для проведення контролюючим органом документальної перевірки стала саме наявність у базах даних ДФС України інформації про отримання ОСОБА_1 у 2016 році додаткового блага у розмірі 2550126,22 грн, що було підтверджено листом АТ «ОТП Банк» від 4 липня 2017 року №0105-19-6/2320-БТ (а.с.29).
Разом з тим, суди попередніх інстанцій не вжили заходів щодо витребування податкового розрахунку за формою 1-ДФ, який було подано АТ «ОТП Банк», для з`ясування того, чи була у ньому зазначена будь-яка інформація саме стосовно ОСОБА_1 , враховуючи те, що запит ГУ ДПС, на який банком надано лист-відповідь від 4 липня 2017 року, стосувався чотирьох фізичних осіб, тоді як у відповіді банку відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки стосовно таких осіб (прізвища, ім`я, по батькові, реквізити договорів, суми прощеного боргу).
Колегія суддів вважає, що суди, вирішуючи даний спір, діяли всупереч засад адміністративного судочинства, зокрема в частині офіційного з`ясування всіх обставин справи.
Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає, насамперед, у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. При цьому суд може вживати заходи щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта статті 9 КАС України).
Згідно з частиною другою статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суди попередніх інстанцій не вжили заходів щодо витребування усіх необхідних доказів та вирішили справу на підставі недопустимих доказів.
Викладені у відзиві посилання позивача на те, що у касаційній скарзі не оскаржується факт відсутності додаткового договору про прощення боргу, а доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів (листа АТ «ОТП Банк» від 4 липня 2017 року та податкового розрахунку за формою 1-ДФ), колегією суддів касаційного суду не приймаються до уваги, оскільки внаслідок допущеного судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права у матеріалах справи взагалі відсутні належні та допустимі докази, на підставі яких мав би бути вирішений даний спір.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, тобто відповідність доказу об`єктивній дійсності є його безсумнівність, яка обумовлена зібраними матеріалами справи; достатніми, що відображається в наявності такої системи належних, допустимих, достовірних доказів, які отримані в результаті всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, пов`язаних з предметом справи та всієї сукупності зібраних у ній доказів і яка достовірно встановлює всі обставини справи; належними, тобто властивість доказу, яка характеризує зв`язок відомостей і які становлять його зміст з обставинами, які підлягають доказуванню; допустимими, тобто відповідними процесуальній формі їх одержання, єдиною загальною вимогою недопустимості доказів є виявлення порушень закону при їх збиранні.
Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Водночас, частина третя статті 341 КАС України передбачає, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.  
Згідно із частиною четвертою зазначеної статті справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що порушення норм процесуального та матеріального права, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи необхідно надати оцінку усім доводам позивача, що стали підставою позову, а також на підставі належних та допустимих доказів з`ясувати: чи укладався між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» основний кредитний договір, якщо так - які умови, валюта та розмір кредитування; чи укладався додатковий договір до основного (у разі його існування), умовами якого було б передбачено прощення АТ «ОТП Банк»             ОСОБА_1 кредитної заборгованості (із з`ясуванням структури прощеного боргу, за його наявності). В залежності від встановленого - правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване та законне рішення.
Керуючись ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2019 року у справі №0240/3701/18-а скасувати.
Справу №0240/3701/18-а направити на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Судді	М.М. Гімон І.А. Гончарова   Є.А. Усенко