ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/587/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/10758/18 Категорія: 305010300 	Позарецька С. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 червня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.  

секретар Попова М.В.

учасники справи: 
позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
відповідачі – Головне управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України;
особи, що подали апеляційну скаргу – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, - 

в с т а н о в и в:

у грудні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок систематичного порушення обліково-реєстраційної дисципліни, зловживання службовим становищем та службової недбалості працівників Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області було: 
-приховано від єдиного обліку заяву ОСОБА_1 від 17 грудня 2015 року з приводу пошкодження огорожі по межі та незаконного демонтажу частини паркану по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , та відповідно не притягнуто останню до відповідальності за вчинене самоправство;
-своєчасно не внесено відомості до ЄРДР та не розпочато кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 від 23 березня 2016 року з приводу нанесення їй та її матері ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;
-своєчасно не внесено відомості до ЄРДР та не розпочато кримінальне провадження за заявою ОСОБА_2 від 23 березня 2016 року з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;
-приховано від єдиного обліку заяву ОСОБА_1 від 05 квітня 2016 року з приводу демонтажу огорожі по межі домоволодінь в АДРЕСА_2 ОСОБА_3 з групою невідомих осіб та в присутності дільничних Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, та відповідно не притягнуто ОСОБА_3 до відповідальності за вчинене самоправство.
Позивачі зазначають, що вказані порушення підтверджуються висновками службового розслідування ГУНП в Черкаській області від 05 грудня 2016 року та від 10 лютого 2017 року, а також листом Черкаської місцевої прокуратури від 17 січня 2017 року № 177-4126-13 та Департаменту організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування від 23 лютого 2017 року № Д-10/25/10-2017.
Крім того, за заявою ОСОБА_1 від 24 квітня 2017 року було розпочато досудове розслідування за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 367 КК України, у зв`язку із порушеннями працівниками ГУНП в Черкаські області, вказаними у висновку службового розслідування від 10 лютого 2017 року.
Слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Прокуратури Черкаської області Забой О.В. неодноразово виносились постанови про закриття зазначеного кримінального провадження, які були скасовані ухвалами слідчих суддів.
Остання постанова про закриття кримінального провадження від 26 квітня 2018 року залишена без змін ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2018 року. Однак, позивачі вказують, що наявність вказаних у Висновку службового розслідування від 10 лютого 2017 року порушень в діях працівників поліції не заперечувалась слідчим ОСОБА_5 , тобто у постанові слідчого визнано факт наявності події кримінального правопорушення, підтверджено в судовому засіданні та вказано в ухвалі слідчого судді.
Позивачі вказують, що систематична бездіяльність поліції при розгляді звернень ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_2 , приховання поліцією заяв про правопорушення та в результаті цього уникнення винними особами відповідальності за їх вчинення, дії поліції в інтересах третіх осіб (у тому числі, сприяння вчиненню самоправства та відповідно не припинення даного правопорушення) завдає позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суттєвих моральних страждань, які виражаються у сильних душевних стражданнях, оскільки держава в особі правоохоронного органу не тільки не захистила порушене конституційне право позивачів, яке підлягає захисту, а сама його порушила.
Внаслідок неодноразового приховання поліцією заяв, невжиття належних заходів реагування для припинення правопорушень, позивачі вказують, що перебувають у постійному стресі, переживають глибокі душевні страждання, які полягають також у відчутті стурбованості, страху за своє життя, та були вимушені змінити свій звичний спосіб життя, оскільки їм довелося витрачати час та докласти значні зусилля для поновлення справедливості у законний спосіб, а також докладати додаткових зусиль для відновлення свого здоров`я через тривале перебування у стані стресу. 
Позивачі зазначають, що на підтвердження моральних страждань вони надають виписки із медичних карток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та інші медичні документи, які на їх думку, підтверджують тривалість та стійкість душевних страждань, пов`язаних у тому числі і з протиправними діями поліції щодо розгляду їх звернень про правопорушення сусідів.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на положення статей 23, 1173, 1174 ЦК України, просили суд стягнути з Державного бюджету шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної особам незаконними рішеннями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, в розмірі по 100 000 грн кожній.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення обґрунтоване тим, що позивачами не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їм шкоди, причинного зв`язку між шкодою та бездіяльністю відповідача.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2020 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В апеляційній скарзі вказують, що підставою для відшкодування шкоди позивачам є порушення працівниками поліції Закону України «Про звернення громадян», тому застосуванню підлягають положення статей 1173, 1174 ЦК України, а не статті 1176 ЦК України.
Зазначають, що факти неправомірності дій працівників поліції при розгляді звернень позивачів від 17 грудня 2015 року, 23 березня 2016 року та 05 квітня 2016 року підтверджуються ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2018 року, у якій вказано, що наявність вказаних у Висновку службового розслідування від 10 лютого 2017 року порушень в діях працівників поліції, не заперечувалось слідчим Забой О.В. у постанові про закриття кримінального провадження від 26 квітня 2018 року.
Вказують, що у Висновку службового розслідування від 10 лютого 2017 року зазначено про наявність у діях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 186 КУпАП, однак несвоєчасна реєстрація працівниками поліції заяв позивачів від 17 грудня 2015 року та від 05 квітня 2016 року унеможливила складення протоколів про адміністративне правопорушенні та притягнення осіб до адміністративної відповідальності.
Скаржники вважають, що враховуючи факт доведеності наявності події кримінального правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 36 КК України, у кримінальному провадженні № 12017250000000243, в якому позивачі були визнані потерпілими; факт доведеності неодноразового порушення поліцією конституційного права позивачів на об`єктивний розгляд звернень і надання обґрунтованої відповіді у встановлений строк, та незабезпечення поліцією своєчасного захисту прав позивачів, останні мають право на відшкодування моральної шкоди.
Стверджують, що судом першої інстанції не надано належної оцінки твердженням позивачів про те, що встановлені порушення працівників поліції завдали позивачам моральних страждань, які виражаються у сильних душевних хвилюваннях та зміні звичного способу життя, оскільки їм довелося витрачати час та докладати значних зусиль для доведення неправомірності дій поліції шляхом звернення до вищестоящих органів, прокуратури і суду для відновлення своїх прав та забезпечення реєстрації їх заяв.
Також вважають, що надані ними виписки з медичних карток та інші медичні документи є достовірними та належними доказами завдання позивачам моральної шкоди внаслідок бездіяльності працівників правоохоронних органів щодо не реєстрації заяв, несвоєчасного внесення відомостей до ЄРДР.
Крім того зазначають, що у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем вони були позбавлені можливості оплатити вартість проведення судової психологічної експертизи на предмет встановлення наявності/відсутності моральних страждань внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача, та такий висновок не є обов`язковим для суду.
16 березня 2020 року на адресу суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому вказано, що судом першої інстанції у повному обсязі досліджено докази та враховано, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їм моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а тому і заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований, в результаті чого дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому вірно вирішив справу по суті. Враховуючи наведене, представник ГУНП в Черкаській області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2020 року – залишити без змін.
17 березня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити без розгляду відзив ГУНП в Черкаській області, оскільки він поданий із пропуском строку, встановленого ухвалою апеляційного суду від 21 лютого 2020 року.
Крім того, просять задовольнити їх апеляційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2020 року, та з посиланням на практику Верховного Суду та ЄСПЛ наводять підстави для задоволення їх позовних вимог.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що за результатами проведення службових розслідувань за скаргами ОСОБА_1 про порушення обліково-реєстраційної дисципліни працівниками Черкаського ВП ГУНП і УПП у м. Черкасах в частині не реєстрації її звернень від 17 грудня 2015 року і 05 квітня 2016 року та щодо неналежного виконання службових обов?язків окремими працівниками Черкаського відділу поліції ГУНП при розгляді її звернень, складено Висновки від 05 грудня 2016 року та від 10 лютого 2017 року (т. 1 а.с. 22-32).
Під час проведення службового розслідування встановлено наступне:
17 грудня 2015 року до Черкаського ВП ГУ НП по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про конфлікт із сусідкою ОСОБА_2 за місцем проживання. По прибуттю на місце працівник поліції ОСОБА_6 відібрав пояснення від ОСОБА_3 та прийняв заяву від ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_7 незаконно демонтували частину паркану. При цьому, ОСОБА_6 не забезпечив реєстрацію заяви ОСОБА_1 , а приєднав її до матеріалів перевірки за заявою ОСОБА_3 №5408.
18 грудня 2015 року зазначені матеріали були доручені для виконання ст.інспектору Черкаського ВП Голіку А.А., який 23 грудня 2015 року прийняв рішення про списання до справи в порядку Закону України «Про звернення громадян» (висновок №3190). При цьому, він не забезпечив реєстрацію до ЄО заяви ОСОБА_1 від 17 грудня 2015 року та її розгляд.
23 листопада 2016 року працівниками УОАЗОР ГУ НП опитано ОСОБА_1 з приводу подій від 17 грудня 2015 року. В ході проведеної ними перевірки забезпечено реєстрацію до ЄО Черкаського ВП звернення ОСОБА_1 від 17 грудня 2015 року. 
Відповідно до висновку службового розслідування, затвердженого т.в.о. начальника ГУ НП в Черкаській області Кожухівським В.О. 05 грудня 2016 року встановлені порушення обліково-реєстраційної дисципліни працівниками Черкаського ВП ГУ НП (Гуріненко А.В., Кононенко С.М, Голіка А.А., Бондаренка А.Г.) в частині не реєстрації звернення ОСОБА_1 від 17 грудня 2015 року, однак, враховуючи, що із дня вчинення дисциплінарного проступку минуло більше півроку, то до поліцейських не були застосовані заходи дисциплінарного впливу на підставі ст. 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.
05 квітня 2016 року з приводу демонтажу огорожі між домоволодіннями ОСОБА_1 зателефонувала на спецлінію «102» та по приїзду працівників поліції написала заяву. Працівники Управління патрульної поліції у м. Черкасах ДПП НПУ по приїзду на місце події ( ОСОБА_8 ) склали електронний рапорт, відібрали пояснення та заяву, але їх до чергової частини Черкаського відділу поліції ГУ НП не надали.
При проведенні службового розслідування від 05 грудня 2016 року працівниками УОАЗОР ГУ НП забезпечено повторну реєстрацію до ЄО Черкаського ВП ГУ НП звернення ОСОБА_1 від 05 квітня 2016 року (ЄО № 65248 від 29 листопада 2016 року).
30 листопада 2016 року після вивчення матеріалів ЄО керівництвом слідчого підрозділу Черкаського ВП ці матеріали повернуто до Черкаського ВП для організації перевірки за ЗУ «Про звернення громадян» та відсутністю даних для внесення відомостей до ЄРДР. Дільничним поліції Жирним В.О. після вивчення матеріалів, вони направлені до слідчого підрозділу для внесення відомостей до ЄРДР, але 06 грудня 2016 року матеріали повернуті до Черкаського ВП для організації перевірки відповідно до ЗУ «Про звернення громадян» у зв`язку з відсутністю даних про наявність кримінального правопорушення.
16 грудня 2016 року працівником поліції ОСОБА_9 складено висновок №19773 щодо розгляду звернення в порядку згаданого Закону, який затверджений т.в.о начальника Черкаського ВП ГУ НП Валовим В.В.
За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 05 квітня 2016 року їй надана відповідь Черкаським ВП ГУ НП від 16 грудня 2016 року.
Відповідно до висновку службового розслідування, затвердженого т.в.о. начальника ГУ НП в Черкаській області Кожухівським В.О. від 05 грудня 2016 року встановлені порушення обліково-реєстраційної дисципліни працівниками Черкаського ВП ГУ НП (Гуріненко А.В., Кононенко С.М, Голіка А.А., ОСОБА_6 ) в частині нереєстрації звернення ОСОБА_1 від 05 квітня 2016 року, однак, враховуючи, що із дня вчинення дисциплінарного проступку минуло більше півроку, то до поліцейських не були застосовані заходи дисциплінарного впливу на підставі ст. 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ
Крім того, відповідно до висновку службового розслідування, затвердженого начальника ГУ НП в Черкаській області Лютим В.В. від 10 лютого 2017 року встановлені порушення обліково-реєстраційної дисципліни працівниками Черкаського ВП ГУ НП (Гуріненко А.В., ОСОБА_10 М, ОСОБА_11 , ОСОБА_6 ) в частині реєстрації звернень ОСОБА_1 від 17 грудня 2015 року та від 05 квітня 2016 року.
23 березня 2016 року з приводу нанесення тілесних ушкоджень сусідами Максуновими ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зателефонувала на спецлінію «102» та по приїзду працівників поліції нею була написана відповідна заява. Крім того, ОСОБА_2 написала заяву про її побиття сусідами ОСОБА_7 , перебуваючи у лікарні і 23 березня 2016 року заява передана працівникам поліції.
Матеріали за цими заявами об`єднані та 23 березня 2016 року передані до слідчого підрозділу Черкаського ВП ГУ НП для внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення.
Між тим, 24 березня 2016 року заступником начальника Черкаського ВП ГУ НП Коровченко В.Л. ці матеріали були повернуті начальнику Черкаського ВП ГУ НП для розгляду за нормами ЗУ «Про звернення громадян» через відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР.
Після проведеної перевірки за матеріалами працівником поліції ОСОБА_11 , ці матеріали 30 березня 2016 року повторно направлені до слідчого підрозділу.
03 квітня 2016 року за рішенням заступника начальника Черкаського ВП ГУ НП Коровченко В.Л. ці матеріали без внесення до ЄРДР були приєднані до кримінального провадження №12015251010002982 від 03 квітня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , яке перебувало у провадженні ст.слідчого СВ Черкаського ВП ГУ НП Хандуся А.А.
11 липня 2016 року прокурором Черкаської місцевої прокуратури Тітко А.А. матеріали щодо досудового розслідування щодо отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_2 виділені з кримінального провадження №12015251010002982.
20 грудня 2016 року прокурором Черкаської місцевої прокуратури Тітко А.А. матеріали щодо досудового розслідування щодо отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 виділені з кримінального провадження №12016251010005884 і по них відкрито кримінальне провадження №12016251010009583.
При цьому, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ст. 125 ч.2, 125 ч.1КК України за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 23.03.2016р. були внесені Черкаським ВП ГУ НП до ЄРДР 11 липня 2016 року та 20 грудня 2016 року за №12016251010005884.
21 грудня 2017 року кримінальні провадження №12016251010005884 і №12016251010009583 об`єднані в одне провадження за №12016251010005884.
Відповідно до висновку службового розслідування, затвердженого начальником ГУ НП в Черкаській області Лютим В.В. від 10 лютого 2017 року встановлено, що працівниками поліції у 2015 та 2016 роках дійсно були допущені порушення обліково-реєстраційної дисципліни при розгляді звернень ОСОБА_1 та термінів внесення інформації про вчинені кримінальні правопорушення до ЄРДР за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 17 грудня 2015 року, 23 березня 2016 року та 05 квітня 2016 року, працівники Черкаського ГУНП заслуговують на притягнення до дисциплінарної відповідальності, однак враховуючи, що із дня вчинення дисциплінарних проступків минуло більше півроку, до працівників поліції не були застосовані заходи дисциплінарного впливу на підставі ст. 16 Дисциплінарного статут органів внутрішніх справ України.
Крім того, під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 24 квітня 2017 року подала до ГУ НП в Черкаській області заяву про вчинення злочину працівниками поліції, передбаченого статтями 364, 367 КК України із внесенням відомостей до ЄРДР, посилаючись на висновок службового розслідування від 10 лютого 2017 року. 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2017 року ГУ НП в Черкаській області зобов`язано внести відомості до ЄРДР за цією заявою.
На підставі вказаної ухвали прокуратурою Черкаської області були внесені відомості до ЄРДР за № 12017250000000243 від 03 липня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та за № 42017250000000198 від 11 вересня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 12 вересня 2017 року матеріали кримінальних проваджень №12017250000000243 та №42017250000000198 об`єднані в одне провадження № 12017250000000243.
Слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Прокуратури Черкаської області Забой О.В. неодноразово виносились постанови про закриття зазначеного кримінального провадження, які були скасовані ухвалами слідчих суддів.
26 квітня 2018 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Прокуратури Черкаської області Забой О.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12017250000000243 від 03 липня 2017 року, у зв?язку з відсутністю у діях ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 367 КК України (т. 1 а.с. 59-61).
Постанова обґрунтована тим, що в діях вказаних працівників відсутня об?єктивна сторона злочинів, передбачених статтями 364 та 367 КК України. Так, ч. 3 ст. 364 КК України визначено, що істотною вважається шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що в 2016 році складало 68900 грн. Оскільки потерпілими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надано підтверджуючих документів заподіяння їм діями співробітників поліції збитків у розмірі більше 80000 грн, то відсутній причинний зв?язок між дією (бездіяльністю) та злочинними наслідками, які настали.
Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 на вказану постанову (т. 1 а.с. 63-65).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у даній справі, суд першої інстанції вважав, що позивачами не доведені позовні вимоги, не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їм шкоди, причинного зв`язку між шкодою та бездіяльністю відповідача, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивачів.
На думку суду, самі по собі факти несвоєчасної реєстрації заяв від 17 грудня 2015 року та від 05 квітня 2016 року, за якими були в подальшому проведені перевірки і надані відповіді заявнику від 16 грудня 2016 року, несвоєчасне прийняття рішення про внесення відомостей до ЄРДР за заявами від 23 березня 2016 року (внесені відомості до ЄРДР 11 липня 2016 року та 20 грудня 2016 року), не може свідчити про завдання позивачам шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки доведенню підлягають не лише факти порушення, але і факти завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди. 
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з наступних підстав.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій,  вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або посадовими особами цих органів при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до роз?яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача чи його посадової або службової особи.
З наданих сторонами доказів, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що службовими розслідуваннями ГУНП в Черкаській області, результати яких викладені у висновках від 05 грудня 2016 року та 10 лютого 2017 року, встановлено протиправні діяння працівників відповідача ГУНП в Черкаській області, які проявились у неналежному виконанні посадовими особами ГУНП покладених на них службових обов?язків, а саме: несвоєчасній реєстрації звернень ОСОБА_1 від 17 грудня 2015 року та від 05 квітня 2016 року та несвоєчасному внесенні інформації про вчинені кримінальні правопорушення до ЄРДР за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 23 березня 2016 року. 
Колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги позивачів, що внаслідок тривалої протиправної бездіяльності працівників поліції, яка полягала у тривалому неналежному виконанні посадовими особами ГУНП в Черкаській області покладених на них посадових обов?язків, позивачам завдано моральної шкоди, яка полягає у сильних душевних стражданнях, переживаннях, стресі, оскільки держава в особі правоохоронного органу порушила конституційні права позивачів на захист своїх прав. Крім того, колегія суддів вважає доведеними і факти того, що позивачі вимушені були змінити свій звичний спосіб життя, оскільки їм довелося витрачати час та докладати значних зусиль для відновлення своїх прав шляхом звернення до ГУНП в Черкаській області, прокуратури та суду. Встановлена бездіяльність працівників поліції, неналежне виконання посадовими особами правоохоронного органу своїх службових обов?язків безумовно негативно вплинули на моральний стан позивачів та призвели до душевних страждань.
Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що надані позивачами виписки із медичних карток позивачів не підтверджують зв?язок між протиправними діями працівників відповідача та погіршенням стану здоров?я позивачів.
З огляду на викладене, враховуючи вимоги розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки ОСОБА_1 завдану їй моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, а на користь позивачки ОСОБА_2 – в розмірі 6 000 грн.
У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз?яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. 
Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).
Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня  2011 року № 845.
Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Згідно пункту 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід задовольнити частково та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн та 6 000 грн відповідно.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення статтею 376 ЦПК України визначено: неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Враховуючи, що висновки викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме: стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1  10 000 грн та на користь  ОСОБА_2  6 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди,завданої бездіяльністю Головного управління Національної поліції у Черкаській області щодо неналежного розгляду звернень позивачів.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, з відповідача ГУНП в Черкаській області слід стягнути на користь держави судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 704,80 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн., а всього 1762 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди – скасувати.
Прийняти у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь  ОСОБА_2  6000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь держави судові витрати в сумі 1762 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 та пунктом 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України. 

Судді                                  Н.І. Гончар         
       
Б.Б. Вініченко
       
О.М. Новіков 

Повний текст постанови складений 25 червня 2020 року.