ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2020 року          м.Дніпро         Справа №  908/967/20
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач)
суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.06.2020 ( повний текст складено 22.06.2020 року,  суддя Смірнов С.Г.,) у справі №908/967/20   
за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6)
до відповідача: Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№99)" (70441, Запорізька область, Запорізький район, с. Біленьке, вул. Запорізька, буд. 32)
про стягнення 43 459,82 грн.
                                                  ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою за вих. № 14/4-2185-20 від 31.03.2020 до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№99)" про стягнення пені в сумі 24777,58 грн., трьох процентів річних в сумі 3783,30 грн. та інфляційних витрат в сумі 14898,94 грн. за договором постачання природного газу № 4358/16-ТЕ-13 від 21.12.2015, що разом складає 43459,82 грн.
          Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу № 4358/16-ТЕ-13 від 21.12.2015  в частині своєчасної оплати поставленого природного газу.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.06.2020 у справі №908/967/20 позовні вимоги Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№99)" задоволено частково.
Стягнуто  з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№99)", 70441, Запорізька область, Запорізький район, с. Біленьке, вул. Запорізька, буд. 32, ідентифікаційний код 08680106, на користь Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720, пеню в сумі 11357 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят сім) грн. 29 коп., три відсотка річних в сумі 2498 (дві тисячі чотириста дев`яносто вісім) грн. 89 коп., інфляційні витрати в сумі 10153 (десять тисяч сто п`ятдесят три) грн. 62 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1161 (одна тисяча сто шістдесят одна) грн. 27 коп., 
У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№99)" відмовлено.
Суд першої інстанції, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних, пені та  інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за поставлений у період з  січня 2016 року по березень 2016 року газ, встановив, що позивач частково здійснив нарахування на заборгованість, яка була погашена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання     заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730), тобто на заборгованість, на яку згідно з нормами ч. 3 ст. 7 вказаного Закону не здійснюється нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційних втрат, процентів річних, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом№1730.
На підставі встановленого, суд першої інстанції здійснив перерахунок сум 3% річних, пені  та інфляційних нарахувань, виходячи із суми заборгованості, яка не була погашена до набрання чинності вказаним Законом №1730, та частково задовольнив позовні вимоги.
2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької  області від 15.06.2020 у справі №908/967/20  в частині відмови у стягненні 19 450,02 грн. та прийняти в цій частині нове рішення щодо стягнення 19 450,02 грн., відшкодувати за рахунок відповідача понесені Акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” судові витрати.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що Законом №1730 передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, передбачений також і певний порядок списання заборгованості. Застосування ч.3 ст. 7 №1730 правомірне лише щодо підприємств та організацій включених до реєстру, однак матеріали справи не містять доказів включення  відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч.3 ст. 7 Закону №1730 є неправомірним. 
Скаржник зазначає, що матеріали справи не містять жодних  копій ліцензій,  на підтвердження здійснення відповідачем господарської діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, а відтак висновок суду першої інстанції щодо приналежності відповідача  до підприємств – постачальників  теплової енергії є неправомірним та необґрунтованим. 
3.Узагальнені доводи інших учасників справи.
Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2020 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.06.2020 у справі № 908/967/20 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області від 15.06.2020 у справі № 908/967/20 слід залишити без змін з огляду на наступне.
5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.
Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасних розрахунків за отриманий природний газ на підставі договору постачання природного газу № 4358/16-ТЕ-13 від 21.12.2015 
21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі Постачальник, та Державним підприємством "Підприємство Біленківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 99)" (ідентифікаційний код 08680106), далі Споживач, був укладений договір постачання природного газу № 4358/16-ТЕ-13, далі Договір, за умовами якого (п. 1.1., 1.2.) Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ (надалі – газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього Договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
До вказаного Договору між сторонами були укладені додаткові угоди № 1 від 31.12.2015, № 2 від 29.01.2016.
Згідно із п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 06.03.2019 ”Деякі питання акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” постановлено змінити тип публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”. Вказана постанова набрала чинності 20.03.2019.
Відповідно до відомостей витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1006791234 станом на 15.06.2020 вбачається, що проводилась державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи за ідентифікаційним кодом 08680106, а саме: зміна повного та скороченого найменування. Тобто відбулась зміна найменування юридичної особи з Державного підприємства "Підприємство Біленківської виправної колонії № 99 управління Державного департаменту з питань виконання покарань в Запорізькій області" на Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 99)" (відповідач у справі).
Додатковою угодою № 1 від 31.12.2015, яка набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 січня 2016 року, сторони дійшли згоди викласти пункт 1.3. статті 1 “Предмет Договору” Договору у наступній редакції: “ 1.3. За цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України Публічною акціонерною компанією “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”)”.
Умовами додаткової угоди № 2 від 29.01.2016, яка поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01  січня 2016 року, сторони узгодили викласти пункт 1.3. статті 1 “ Предмет договору” Договору в наступній редакції: “ 1.3. За цим договором може бути поставлений газ власного видобутку (газ, видобутий на території України” та/або імпортований газ (за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на митну територію України)”.
Відповідно до п. 2.1. (п.п. 2.1.1.) Договору Постачальник передає Споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 166,5 тис. куб.м. (сто шістдесят шість тисяч п`ятсот куб.м.) у тому числі по місяцях (тис. куб.м.): січень 2016 року – обсяг газу 72,0, лютий 2016 року – обсяг газу 63,0, березень 2016 року – обсяг газу 31,5. Обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі – плановий обсяг), повністю забезпечують Споживача природним газом для потреб, викладених в п. 1.2. цього Договору.
Умовами п. п. 3.1. (з урахуванням редакції додаткової угоди № 1 від 31.12.2015), 3.4., 3.5. Договору Постачальник передає Споживачу газ на газорозподільних станціях (ГРС) ПАТ “Укртрансгаз” або у точці балансового розмежування (для об`єктів, які безпосередньо приєднані до магістральних трубопроводів ПАТ “Укртрансгаз”). Право власності на газ переходить від Постачальника до Споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ. Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, Споживач зобов`язується надати Постачальнику:
- завірену копію акта про фактичний обсяг розподіленого/протранспортованого за цим Договором природного газу за розрахунковий місяць, складеного між Споживачем та оператором ГРМ/ГТС; у разі надання технічного акту на загальний обсяг розподіленого/протранспортованого природного газу, Споживач надає детальну розбивку газу за категоріями (в т.ч. за цим договором) за власним підписом;
- підписані та скріплені печатками Споживача два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактичні ціна та вартість. Постачальник не  пізніше 8-го числа повертає Споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. У випадку ненадання або несвоєчасного надання Споживачем акту приймання-передачі природного газу обсяги використання встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС. У випадку відмови Споживача від підписання акта приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до умов договору або в порядку, передбаченому чинним законодавством України. До врегулювання сторонами розбіжностей обсяги використання встановлюються відповідно доданих оператора ГРМ/ГТС.
Умови щодо визначення ціни газу викладені в розділі 5 Договору, зокрема в п. 5.1.- 5.4. Так, пунктами 5.1., 5.2. Договору визначено, що регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим Договором, в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758. Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1770,74 гривень, крім того:
- збір у вигляді цільової надбавки до ціни на природний газ – 2%-;
- податок на додану вартість за ставкою – 20%.
До сплати за 1000 куб.м. природного газу – 1806,15 грн., крім того ПДВ – 20% - 361,23 грн., всього з ПДВ – 2167,38 грн. (дві тисячі сто шістдесят сім грн. 38 коп.).
Відповідно до додаткової угоди № 1 від 31.12.2015 до Договору сторони погодили викласти пункти 5.1., 5.2. статті 5 “Ціна газу” Договору у наступній редакції: “ 5.1. Регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим Договором, в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758. Тарифи на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ “Укртрансгаз” установлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), і є обов`язковими для Договору з моменту введення їх в дію. 5.2. Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01 січня по 31 березня 2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж становить 1770,74 гривень, крім того податок на додану вартість – 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ “Укртрансгаз” - 332,00 грн., крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 398,40 грн. (триста дев`яносто вісім гривень 40 коп.). До сплати за 1000 куб.м. природного газу – 2102,74 грн., крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ 2523,29 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять три грн. 29 коп.).”.
Згідно із п. п. 5.3., 5.4. Договору реалізація газу Споживачу за визначеною у п. 5.2. ціною здійснюється за умови:
- наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених чинним законодавством України);
- виконання Споживачем, на якого станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія статті 191 Закону України “Про теплопостачання”, обов`язку щодо відкриття рахунку із спеціальним режимом використання. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.
Порядок та умови проведення розрахунків сторони узгодили в розділі 6 Договору. Так, відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до підпункту 6.3.3. п. 6.3. Договору сторони дійшли згоди, що за наявності заборгованості у споживача за цим договором Постачальник зараховує кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від Споживача, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором.
Підпунктом 6 п. 7.2. Договору передбачений обов`язок Споживача, а саме: своєчасно оплачувати поставлений природний газ в розмірі та порядку, передбаченому даним Договором.
Умовами п. 10.3. Договору сторони визначили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.
Згідно із п. 12 Договору цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін,  і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
Позивач в позові вказував, що відповідач оплату за переданий природний газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив умови п. 6.1. Договору.
Так, на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу за період з січня 2016 по березень 2016, а останній прийняв у власність природний газ, передбачений умовами договору на загальну суму 229725,18 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами без зауважень та заперечень (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи) (а.с. 20-22).
Втім, оскільки з боку відповідача мало місце несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, що спричинило звернення з позовом до суду, позивач просив суд стягнути з останнього пеню в сумі 24777,58 грн. за загальний період з 16.02.2016 по 14.10.2016, передбачену сторонами у п. 8.2. Договору. Так, вказаним пунктом Договору передбачено, що у разі невиконання Споживачем пункту 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
З посиланням на приписи ст. 625 ЦК України, позивач вказував на прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача, а тому просив стягнути з нього три проценти річних за загальний період з 16.02.2016 по 03.09.2017 в сумі 3783,30 грн. та інфляційні втрати за загальний період з березня 2016 по серпень 2017 в сумі 14898,94 грн.
6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України)
Частина 1 ст. 265 ГК України передбачає, що за договором поставки одна сторона – постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 1 статті 266 ГК України визначено, що  предметом поставки є визначені  родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.
Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Разом з тим, спеціальним законом, що регулює спірні відносини сторін на момент їх виникнення  є  Закон України “Про ринок природного газу” № 329-VIII від 09.04.2015.
          Частиною 1 ст. 12 Закону України “Про ринок природного газу” (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами) визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.
          Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України “Про ринок природного газу” (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами) права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов Договору позивач за період з січня 2016 по березень 2016 поставив відповідачу, а останній прийняв у власність природний газ, передбачений умовами договору, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, на загальну суму 229725,18 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними сторонами у справі (а.с. 20-22), зокрема:
- актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 131263,96 грн.;
- актом приймання-передачі природного газу від 29.02.2016 на суму 83798,40 грн.;
- актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2016 на суму 14662,82 грн.
Однак, фактичні обставини справи та наявні докази свідчать, що відповідачем порушено строк оплати за природний газ, встановлений п. 6.1. Договору, що підтверджується наданою позивачем до матеріалів справи довідкою по операціях з підприємством “Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№99) ДП” за період з 01.01.2016 по 31.12.2019 та банківськими виписками по рахунку позивача (а.с. 24, 27-40), з яких вбачається наступне:
- 16.03.2016 здійснена часткова оплата в сумі 112747,11 грн.;
- 29.04.2016 здійснена часткова оплата в сумі 1000,00 грн.;
- 06.06.2016 здійснена часткова оплата в сумі 1000,00 грн.;
- 17.06.2016 здійснена часткова оплата в сумі 3000,00 грн.;
- 20.07.2016 здійснена часткова оплата в сумі 1000,00 грн.;
- 28.07.2016 здійснена часткова оплата в сумі 1978,07 грн.;
- 31.08.2016 здійснена часткова оплата в сумі 1500,00 грн.;
- 16.11.2016 здійснена часткова оплата в сумі 44000,00 грн.;
- 27.12.2016 здійснена часткова оплата в сумі 1000,00 грн.;
- 31.01.2017 здійснена часткова оплата в сумі 1000,00 грн.;
- 30.03.2017 здійснена часткова оплата в сумі 7500,00 грн.;
- 31.03.2017 здійснена часткова оплата в сумі 10000,00 грн.;
- 04.09.2017 здійснена часткова оплата в сумі 44000,00 грн.
Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Матеріали свідчать, що відповідач, всупереч умов укладеного між сторонами Договору належним чином взяті на себе зобов`язання щодо здійснення вчасного розрахунку не виконав, оплату поставленого газу здійснив з простроченням.
Так, 30.11.2016 набув чинності Закон України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” № 1730-VIII від 03.11.2016, далі Закон № 1730-VIII, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно із        ст. 2 Закону № 1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
В преамбулі Закону України № 1730-VIII зазначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. 
Як вбачається із п. 1.2. договору № 4358/16-ТЕ-13 від 21.12.2015 газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Отже відповідач, відповідно до ст. 1 Закону України “Про теплопостачання” є теплогенеруючою організацією.
Доказів зворотнього позивачем суду не надано.
Разом з тим, умовами п. 5.3. Договору сторони диспозитивно визначили, що реалізація газу Споживачу за визначеною у п. 5.2. ціною здійснюється за умови:
- наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених чинним законодавством України);
- виконання Споживачем, на якого станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія статті 191 Закону України “Про теплопостачання”, обов`язку щодо відкриття рахунку із спеціальним режимом використання. 
Таким чином, враховуючи постачання позивачем відповідачу в період з січня 2016 по березень 2016 природного газу згідно підписаних між ними актів приймання-передачі природного газу, таке постачання повинно було здійснюватись з урахуванням умов п. 5.3. Договору.
Частиною 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
          Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. 
Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вартість природного газу, поставленого за Договором у період: за січень 2016 була повністю оплачена відповідачем 16.11.2016, та заборгованість за лютий 2016 була частково погашена сумі 34961,22 грн. 16.11.2016, тобто до набрання чинності Законом, у зв`язку з чим, нараховані на вказану заборгованість суми пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат підлягають списанню в силу прямої дії норми Закону.
Разом з тим, умовами п. 1.2. Договору сторони чітко визначили, що газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. 
Таким чином, оскільки, станом на день набрання чинності Законом України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” (30.11.2016 року) відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за січень 2016 за договором постачання природного газу № 4358/16-ТЕ-13 від 21.12.2015, придбаний відповідачем за Договором природний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, відповідач є теплогенеруючою організацією, відтак на нього поширюється дія        Закону № 1730-VIII, відповідно до ч. 3 ст. 7 вказаного Закону нараховані пеня, три проценти річних та інфляційні витрати підлягають списанню з 30.11.2016 року, а позивач не провів такого списання, а відтак, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нараховані позивачем пеня  на заборгованість за газ за січень 2016 в сумі 7065,18 грн., три проценти річних в сумі 579,45 грн. та інфляційні витрати в сумі 1208,97 грн. які є предметом розгляду у справі № 908/967/20, не підлягають стягненню з відповідача.
Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати вартості поставленого природного газу в сумі 24777,58 грн. за загальний період з 16.02.2016 по 14.10.2016 на підставі п. 8.2. Договору.
Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за  весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-ВР “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових  коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором просив стягнути з відповідача три проценти річних за загальний період з 16.02.2016 по 03.09.2017 в сумі 3783,30 грн. та інфляційні втрати за загальний період з березня 2016 по серпень 2017 в сумі 14898,94 грн.
Розрахунок пені та трьох відсотків річних, виконаний позивачем, здійснений з допущенням помилок, а саме позивач не врахував, що відповідач частково погасив заборгованість за газ за лютий 2016 також до набрання чинності Законом, а саме 16.11.2016 здійснив оплату на суму 34961,22 грн. Відтак нараховані позивачем пеня, три проценти річних та інфляційні витрати на цю заборгованість (34961,22 грн.) підлягають списанню з 30.11.2016 року.
Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань” у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, судом з власної ініціативи здійснено перерахунок пені та трьох відсотків річних за допомогою програми “Законодавство”.
Пеня та три відсотка річних розраховані судом наступним чином:
1) на заборгованість за поставлений природний газ у лютому 2016 за актом приймання-передачі природного газу від 29.02.2016, строк оплати за яким настав 14.03.2016, прострочка виникла з 15.03.2016, враховуючи погашення відповідачем до набрання чинності Законом боргу в сумі 34961,22 грн., а також часткові оплати відповідачем боргу 27.12.2016 в сумі 1000,00 грн., 31.01.2017 в сумі 1000,00 грн., 30.03.2017 в сумі 7500,00 грн., 31.03.2017 в сумі 10000,00 грн., 04.09.2017 в сумі 29337,18 грн.
- за період з 15.03.2016 по 14.09.2016 (184 дні прострочення) від залишку суми боргу 48837,18 грн. пеня складає 8877,43 грн.; 
          - за період з 15.03.2016 по 26.12.2016 (287 днів прострочення) від залишку суми боргу 48837,18 грн. три відсотка річних складають 1148,87 грн.;
- за період з 27.12.2016 по 30.01.2017 (35 днів прострочення) від залишку боргу 47837,18 грн. три відсотка річних складають 137,56 грн., однак за розрахунком позивача – 137,24 грн., оскільки згідно із ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, відтак сума трьох процентів річних за розрахунком позивача – 137,24 грн. вважається вірною;
- за період з 31.01.2017 по 29.03.2017 (58 днів прострочення) від залишку боргу 46837,18 грн. три відсотка річних складають 223,28 грн., однак за розрахунком позивача – 222,67 грн., оскільки згідно із ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, відтак сума трьох процентів річних за розрахунком позивача – 222,67 грн. вважається вірною;
- за 30.03.2017 (1 день прострочення) від залишку боргу 39337,18 грн. три відсотка річних складають 3,23 грн., однак за розрахунком позивача – 3,22 грн., оскільки згідно із ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, відтак сума трьох процентів річних за розрахунком позивача – 3,22 грн. вважається вірною;
- за період з 31.03.2017 по 03.09.2017 (157 днів прострочення) від залишку боргу 29337,18 грн. три відсотка річних складають 378,57 грн., однак за розрахунком позивача – 377,54 грн., оскільки згідно із ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, відтак сума трьох процентів річних за розрахунком позивача – 377,54 грн. вважається вірною;
2) на заборгованість за поставлений природний газ у березні 2016 за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2016, строк оплати якої настав 14.04.2016, прострочка виникла з 15.04.2016, враховуючи оплату боргу повністю 04.09.2017
- за період з 15.04.2016 по 14.10.2016 (183 дні прострочення) від суми боргу 14662,82 грн. пеня складає 2479,86 грн.;
- за період з 15.04.2016 по 03.09.2017 (507 днів прострочення) від суми боргу 14662,82 грн. три відсотка річних складають 610,16 грн., однак за розрахунком позивача – 609,35 грн., оскільки згідно із ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, відтак сума трьох процентів річних за розрахунком позивача – 609,35 грн. вважається вірною.
Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума пені складає 11357,29 грн., а загальна сума трьох відсотків річних складає 2498,89 грн.
Дослідивши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат у зв`язку з допущеними в ньому помилками судом з власної ініціативи здійснено перерахунок суми інфляційних витрат за допомогою програми “Законодавство”, зокрема:
1) за актом приймання-передачі природного газу від 29.02.2016, строк оплати за яким настав 14.03.2016, прострочка виникла з 15.03.2016, враховуючи погашення відповідачем до набрання чинності Законом боргу в сумі 34961,22 грн., а також часткові оплати відповідачем боргу 27.12.2016 в сумі 1000,00 грн., 31.01.2017 в сумі 1000,00 грн., 30.03.2017 в сумі 7500,00 грн., 31.03.2017 в сумі 10000,00 грн., 04.09.2017 в сумі 29337,18 грн.
- за період з квітня 2016 по листопад 2016 від залишку боргу 48837,18 грн. інфляційні витрати складають 4743,09 грн.;
- за грудень 2016 від залишку боргу 47837,18 грн. інфляційні витрати складають 430,53 грн.;
- за період з січня 2017 по лютий 2017 від залишку боргу 46837,18 грн. інфляційні витрати складають 988,73 грн.;
- за період з березня 2017 по серпень 2017 від залишку боргу 29337,18 грн. інфляційні витрати складають 1707,96 грн.
2) за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2016, строк оплати якої настав 14.04.2016, прострочка виникла з 15.04.2016, враховуючи оплату боргу повністю 04.09.2017
- за період з травня 2016 по серпень 2017 від суми боргу 14662,82 грн. інфляційні витрати складають 2283,31 грн.
Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума інфляційних витрат за прострочення оплати спожитого природного газу становить 10153,62 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.
Колегія суддів відхиляє аргументи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, про безпідставність застосування у даній справі частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та посилання на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач є теплопостачальною організацією та доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, з наступних підстав.
Згідно п. 1.2 укладеного між сторонами договору, газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. 
Відповідно до актів приймання-передачі (а.с. 20-22) природний газ постачається відповідачу виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а відтак не обґрунтованими є довід скаржника про те, що відповідач не є теплопостачальною організацію.
Частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності цим Законом. Зокрема, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 17.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 26.04.2018 у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 у справі № 920/1060/16,15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 23.05.2018 у справі № 908/2114/16, від 30.05.2018 у справі № 904/10733/16, від 20.06.2018 у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15, від 23.07.2018 у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі № 925/104/18, від 21.08.2018 у справі № 925/107/18, від 30.08.2018 у справі №905/2796/17, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі № 925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі № 904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, врахувавши приписи статей 1, 2, 3, частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також те, що Акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” було нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги ПАТ НАК "Нафтогаз України" підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем було безпідставно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму  34 961,22 грн., за поставлений позивачем природний газ, яку було погашено відповідачем на момент набрання чинності - 30.11.2016 Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".
Ураховуючи наведені приписи законодавства та обставини, встановлені судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку,  що доводи скаржника,  викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.
Право скаржника не порушено.
9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2020 у справі № 908/967/20 ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що в силу ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, оскаржуваного рішення – без змін. 
10. Судові витрати.
Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”    – залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Запорізької  області від 15.06.2020  у справі №908/967/20– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Головуючий суддя                                                            Л.М. Білецька

Судді                                                                                          Ю.Б. Парусніков

                                                                                                    Т.А. Верхогляд