П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  824/1345/19-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Боднарюк Олег Васильович  
                        Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
02 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року  (прийняте у м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (далі - відповідач) про визнання незаконними та скасування рішень, 
В С Т А Н О В И В :
позивач 11.11.2019 звернувся із позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду  в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив:
- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення: № 008991304 від 23.07.2019, № 0009011304 від 23.07.2019, № 0008951304 від 23.07.2019, 0008961304 від 23.07.2019;
- визнати протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-00088911304 від 23.07.2019 та рішення № 0009031304 про застосування штрафних санкцій від 23.07.2019.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.03.2020 адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення рішення: №0008991304 від 23.07.2019, № 0009011304 від 23.07.2019, № 0008951304 від 23.07.2019, 0008961304 від 23.07.2019;
Визнано протиправною та скасовано  вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-00088911304 від 23.07.2019;
Визнано протиправним та скасовано  рішення № 0009031304 про застосування штрафних санкцій від 23.07.2019;
Стягнуто на користь ОСОБА_1   за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області судові витрати - судовий збір в сумі 4610,40 грн.
Повернуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір у розмірі 3073,60  грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що проведеною перевіркою встановлено заниження позивачем сум податку на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету, зменшення від`ємного значення сум податку на додану вартість, заниження суми чистого доходу та завищення витрат, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, заниження суми чистого доходу та завищення витрат з якого нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням максимальної величини, заниження суми чистого доходу та завищення витрат з якого нараховується військовий збір. Також вказано, що до перевірки не надано жодних первинних документів на підтвердження господарських операції.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що здійснення господарських операцій із постачальниками підтверджується матеріалами справи, а правильність формування витрат підприємницької діяльності підтверджується звітом незалежного аудитора про фактичні результати виконання завдання з надання впевненості у формі економічної експертизи від 19.02.2020.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені та неоспорені  сторонами такі обставини. 
На підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області № 341 від 17.05.2019, проведена планова документальна перевірка діяльності платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів, тривалістю 10 робочих днів з 31.05.2019.
12.06.2019 на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області № 404, продовжено строк проведення документальної планової перевірки господарської діяльності на 5 робочих днів, з 14.06.2019.
01.07.2019 за результатами перевірки складено акт №127/24-13-13-04-18/ НОМЕР_1 , про результати документальної позапланової перевірки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів, за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, в якому зафіксовані наступні порушення вимог податкового законодавства (окрім іншого):
- заниження сум податку на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету у сумі 35623 гривень, у тому числі за  грудень 2017 року - 2396 гривень, за березень 2018 року - 1013 гривень, за квітень 2018 року - 12404 гривень, вересень  2018 року - 8062 гривень, за жовтень 2018 року - 10945 гривень, за грудень 2018 року - 803 гривні зменшення від`ємного значення сум податку на додану вартість у сумі 114948  гривень;
- пп.164.1.1., п.164.1, абз.2 п. 164.1 ст.164 та п.177,1, п. 177.2, п.п.177.4.1 п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в частині заниження суми чистого доходу та завищення витрат, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 32359,76 гривень.
- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, в частині заниження суми чистого доходу та завищення витрат з якого нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням максимальної величини, в загальній сумі 39550,88 гривень;
- пп. 1.2, 1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, з урахуванням змін, внесених Законом №71-Ш Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 в частині заниження суми чистого доходу та завищення витрат з якого нараховується військовий збір сумі 2696,65 гривень;
- п.168.1.1, п.168.1 ст. 168, пп.176.2.а) п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині  нарахування пені за несвоєчасну  сплату (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 1539,80 гривень;
- п.1.2,1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати військового збору з нарахованої заробітної плати в сумі 44,51 гривні.    
На підставі результатів документальної позапланової перевірки у відношенні фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 контролюючим органом прийняті наступні рішення:
- податкове повідомлення - рішення №0008991304 від 23.07.2019, яким збільшено   податок на додану вартість за податковим зобов`язанням  - 35623,00 грн, та штрафними санкціями 17811,50 грн.;
- податкове повідомлення - рішення №0008961304 від 23.07.2019, яким нараховано військовий збір за податковими зобов`язаннями 2696,65 грн., та штрафними санкціями 1348,33 грн.; 
-  податкове повідомлення - рішення №0008951304   від 23.07.2019, яким визначено податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за податковими зобов`язаннями 32359,76 грн, та штрафними санкціями 16179,88 грн.;
-  податкове повідомлення - рішення №0009011304 від 23.07.2019, в якому зазначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується  до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду  - 114948,00 грн.;
- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.07.2019 № Ф-0008891304 на суму боргу 39550,88 грн.;
- рішення № 0009031304 від 23.07.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким - вирішено застосувати штрафні санкції в сумі 5422,73 грн. 
 Не погоджуючись із такими рішеннями позивач  оскаржив спірні податкові повідомлення   - рішення, вимогу про сплату недоїмки, рішення про застосування штрафних санкцій, подавши відповідну скаргу до ДФС України. 
07.10.2019 рішенням ДФС України "Про результати розгляду скарги" (№ 4558/6/99-00-08-05-04), в задоволені скарги відмовлено, а спірні податкові повідомлення - рішення, вимога про сплату недоїмки та розрахунки штрафних санкцій залишено без змін.
Встановлюючи вказані обставини судом першої інстанції були дослідженні розрахунки   штрафних (фінансових) санкцій позивача  відповідно до акту перевірки від 01.07.2019 №127/ НОМЕР_2 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, податкова декларація   про майновий стан і доходи фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2017 рік на загальну суму 40800,00  грн, та податкова декларація    про майновий стан і доходи  за 2018 рік на загальну суму 49292,86  грн.
Також досліджені: розрахунки податкових зобов`язань з податку  на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів позивача за  2018 рік; розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за 2018 рік та квитанції про їх отримання. 
Крім того, в ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 29.07.2016 між ТОВ "Євро Ойл Груп" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір поставки  товарів № 533, термін дії якого до 29.07.2017.
Зі змісту рахунку на оплату № 142 від 27.02.2017 видаткової накладної № 134 від 27.02.2017, платіжного доручення № 98 від 31.03.2017 та прибуткової накладної  № 1 від 27.02.2017, вбачається придбання позивачем у ТОВ "Євро Ойл Груп" моторного мастила на суму 1857,46 грн. в тому числі ПДВ в сумі 309, 58 грн. 
З наказу   ОСОБА_1 № 1/02 від 27.02.2017 "Про видачу  на долив моторного мастила" слідує,  що з 27.02.2017 згідно видаткової накладної №  134 від 27.02.2017 постачальник ТОВ "Євро Ойл Груп" видано моторне мастило на долив на вантажні автомобілі. 
Згідно акту списання № 1 від 27.02.2017 здійснено видачу  на долив мастила згідно видаткової накладної № 134 від 27.02.2017 ТОВ "Євро Ойл Груп" на вантажні автомобілі та видано водіям. 
Згідно  рахунку на оплату № 334 від 27.04.2017, видаткової накладної № 316 від 27.04.2017, платіжного доручення № 131 від 10.05.2017 та прибуткової накладної  № 1 від 27.04.2017, вбачається про придбання позивачем у ТОВ "Євро Ойл Груп" моторного мастила на суму 495,69 грн. в тому числі ПДВ в сумі 82,62 грн. 
Відповідно  до наказу   ОСОБА_1 № 1 від 27.04.2017 "Про видачу  на долив моторного мастила" слідує,  що з 27.04.2017 згідно видаткової накладної № 316 від 27.04.2017 постачальник ТОВ "Євро Ойл Груп", видано моторне мастило на долив на вантажні автомобілі. 
Згідно акту списання № 1 від 27.04.2017 здійснено видачу  на долив мастила, згідно видаткової накладної № 316 від 27.04.2017 ТОВ "Євро Ойл Груп" на вантажні автомобілі та видано водіям. 
Відповідно до рахунку - фактури № ВТ-00000326 від 25.01.2017, накладної  №ВТ-00000323 від 31.01.2017, платіжного доручення № 14 від 25.01.2017, прибуткової накладної № 1/01 від 31.01.2017 вбачається придбання позивачем у ТОВ "Вольтех"  оливи моторної та бочки металевої в сумі 15700,00 грн, в тому числі  2616,67 грн ПДВ. 
Відповідно до наказу ОСОБА_1 № 1 від 26.01.2017 "Про видачу  на долив моторного мастила" слідує,  що з 26.01.2017 по  20.02.2017  здійснено заміну мастила  на вантажних автомобілях, згідно подорожніх листів. 
Згідно акту списання № 1 від 26.01.2017, здійснено видачу на заміну мастила на вантажні автомобілі, та видано водіям. 
11.10.2017 між ТОВ "Євро Ойл Груп" та ОСОБА_1 укладено договір поставки  товарів № 85 термін дії якого до 11.10.2018.
З рахунку на оплату № 238 від 11.10.2017, видаткової накладної № 237 від 11.10.2017, платіжного доручення № 358 від 10.11.2017 та прибуткової накладної  № 1/10 від 11.10.2017, вбачається придбання позивачем у ТОВ "Євро Ойл Груп" моторного мастила та рідини охолоджуючої на суму 3735,55 грн. в тому числі ПДВ в сумі 622,59 грн. 
Відповідно  до наказу   ОСОБА_1 № 1/10 від 11.10.2017 "Про видачу  на долив моторного мастила" слідує,  що з  11.10.2017 по 20.10.2017 згідно видаткової накладної №  237 від 11.10.2017 постачальник ТОВ "Євро Ойл Груп", видано моторне мастило, рідину охолоджуючу на долив на вантажні автомобілі. 
Згідно акту списання № 1 від 11.10.2017 здійснено видачу на долив мастила та охолоджуючої рідини, згідно видаткової накладної № 237 від 11.10.2017 ТОВ "Євро Ойл Груп", на вантажні автомобілі та видано водіям. 
Також судом першої інстанції досліджувалися: фіскальний чек, рахунок - фактуру № 2472 від 27.06.2018 та акт № 2300 від 11.07.2018, які підтверджують оплату позивачем наданих послуг ТзОВ "МАН ТРАК ЕНД БАС ЮКРЕЙН", щодо підтвердження технічних характеристик МАН в сумі 4582,20 грн, в тому числі 917,04 ПДВ. 
Крім того судом першої інстанції досліджені звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, фіскальні чеки на придбання пального за період 2017 - 2018 років; подорожні листи, розрахунки норм витрат  пального на виконання рейсу по маршруту,  посвідчення на відрядження виданих на водіїв  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Також досліджена книга обліку доходів і витрат позивача, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять  незалежну професійну діяльність та звіт незалежного аудитора про фактичні результати виконання завдання з надання впевненості у формі економічної експертизи від 19.02.2020.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Євро ойл Груп", ТОВ "Волтех", ТОВ "Євро ойл груп плюс" на загальну суму 17932,50 грн документально підтверджені та такі, що узгоджуються з господарською діяльністю позивача, при цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували реальність здійснення таких операцій, та свідчили б про відсутність у позивача відповідних розрахункових та інших первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, або ж невідповідності їх вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XVI.
Апеляційний суд погоджується з  висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно п. п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно п. 44.2 ст. 42 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Положення п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України визначають перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, зокрема інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
В статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" N 996-XVI із змінами (далі Закон N 996-XVI) визначено поняття: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
Згідно статті 9 Закону N 996-XVI, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Так, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи), регулюється Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 N 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за N 168/704 (далі - Положення).
Відповідно до п. п. 2.1, 2.2, п. 2 Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Згідно п. п. 2.4, 2.5, 2.13, 2.14 п. 2 вказаного Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка діє в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.
Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера або особи, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства, щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів. Керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов`язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна. Кількість осіб, які мають право підписувати документи на здійснення операцій з видачі особливо дефіцитних товарів і цінностей, бланків суворої звітності, повинно бути обмежено.
Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.
Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою встановлено, що позивачем всупереч вимогам податкового законодавства включено до складу витрат  витрати на придбання  моторних олив для вантажних транспортних засобів в загальній сумі 17932,50 грн, які не підтверджено документально щодо здійснення розрахунків з придбання товарів, зокрема не надано: договорів з постачальниками, актів виконаних робіт, актів про списання моторної оливи (марка автомобіля, дата, перелік робіт) та інших документів щодо підтвердження здійснення даних витрат по підприємствах: ТОВ "Євро ойл Груп" в сумі 1735,96 грн, ТОВ "Волтех " в сумі 13083,33 грн, ТОВ "Євро ойл Груп плюс" в сумі 3112,96 грн.
На підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Євро ойл Груп" на суму 1735,96 грн, ТОВ "Волтех " на суму і 13083,33 грн, ТОВ "Євро ойл Груп плюс" на  суму 3112,96 грн,  позивачем до суду надано копії укладених договорів поставки, видаткових  та прибуткових накладних, рахунків про оплату, наказів та актів списання моторної оливи, із зазначенням марки та номерного знаку автомобіля та прізвище водіїв, які підтверджують факт здійснення розрахунків щодо придбання товарів  та використання цих товарів під час здійснення господарської діяльності останнім.
Вказані документи відповідають вимогам Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та Закону № 996-XV.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Євро ойл Груп", ТОВ "Волтех", ТОВ "Євро ойл груп плюс" на загальну суму 17932,50 грн документально підтверджені та такі, що узгоджуються з господарською діяльністю позивача.
При цьому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували реальність здійснення таких операцій, та свідчили б про відсутність у позивача відповідних розрахункових та інших первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, або ж невідповідності їх вимогам Закону N 996, а тому позивачем правомірно включено до складу витрат  суму 17932,50 грн, що пов`язано з господарською діяльністю за 2018 рік.
Крім того,  в Акті перевірки відповідачем вказано, що перевіркою  декларації про майновий стан  та доходи платника податків за 2017, 2018 р.р.  в колонці "інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг" встановлено, що позивачем в порушення п. 177.3 ст.177 Податкового кодексу України завищено  показник на 161843,94 грн., а саме: за 2017 рік - 48778,56 грн. - 32 підприємства; за 2018 рік - 113065,38 грн - 16 підприємств), зокрема встановлено, що останнім здійснювалась видача, готівкових коштів під звіт працівникам, що здійснювали перевезення вантажів. Підзвітними особами надавались авансові звіти про витрачання одержаних коштів разом з розрахунковими документами отриманими від продавців. На підставі авансових звітів, до яких були надані первинні документи, якими підтверджено витрачання коштів на придбання паливно - мастильних матеріалів (касові чеки, чеки РРО, квитанції про оплату тощо) визначалась сума інших витрат (з врахуванням податку на додану вартість), яка на думку відповідача безпідставно задекларована позивачем в колонці 7 "інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг" додатків Ф2 податкових Декларацій про майновий стан та доходи за 2017, 2018 рік.
Відповідно до п. 177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
За приписами п. 177.3 ст. 177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
Відповідно до п.177.4.4 ст. 174 ПК України  інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
У відповідності до вимог ст. 44 ПК України встановлено, що облік доходів, витрат та інших показників, які пов`язані з визначенням об`єктів оподаткування або податкових зобов`язань проводиться на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, ведення яких передбачено законодавством.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем  надавались кошти під звіт водіям, які здійснювали перевезення вантажів. За результатами здійснених витрат складалися авансові звіти  щодо використання наданих коштів.  Суми витрачених коштів включались до складу витрат платником податків.    
При цьому, позивачем надано контролюючому органу видаткові накладні, акти прийому-передачі послуг, акти списання товарно-матеріальних цінностей, фіскальні чеки стосовно взаємовідносин між позивачем та його зазначеними вище контрагентами, дослідженням яких спростовано доводи відповідача.
В той же час, судом першої інстанції вірно вказано, що відповідачем сформовано в акті перевірки власні висновки щодо включення сум ПДВ до витрат виходячи із того, що в звітах про використання коштів, виданих на відрядження позивачем формувались суми витрат, включаючи колонку із загальною сумою ПДВ, окремо від загальної суми витрат. Однак, такий факт не свідчить про включення сум ПДВ до витрат позивача, що підтверджується інформацією з книги обліку доходів і витрат.
Крім того, в апеляційній скарзі відповідачем вказано, що позивачем в порушення  вимог п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п. 192.1, п. 192.2 ст. 192, абз.г) п. 198.5 ст. 198, п.189.1 ст. 189 Податкового кодексу України не включено до складу податкових зобов`язань податок на додану вартість в сумі 150571 грн. при використанні товарно - матеріальних цінностей в операціях, не пов`язаних з господарською діяльністю.
Вказана розбіжність виникла внаслідок того, що останнім до складу податкового кредиту віднесено ПДВ в розмірі 150571,00 грн. по операціях з придбання товарно-матеріальних цінностей, які були використані в операціях, не пов`язаних з господарською діяльністю (відсутні відповідні первинні документи та відсутні залишки ТМЦ, що підтверджується інформацією наведеною ОСОБА_1 в листі від 21.06.2019), а саме: ПДВ з вартості запчастин до автомобілів постачальниками яких в 2017 році були ТОВ "Євро Ойл Груп" (ПДВ - 392 грн.), ТОВ "ВОЛЬТЕХ" (ПДВ - 2617 грн.), TOB "СВ ШИНА" (ПДВ - 2167 грн.), ТОВ "Супермаркет запчастин" (ПДВ - 154 грн.), ТОВ "Євро Ойл Груп Плюс" (ПДВ - 623 грн.); ПДВ з вартості дизельного пального постачальниками якого в 2017 році були ТОВ"СТЕЙТ OJJ1" (ПДВ- 27666 грн.), ТОВ"ЄВРО ПАУЕР" (ПДВ- 33007 гри.). ТОВ фірма "Журавліна", дільниця №4 (ПДВ - 417 грн.); ПДВ з вартості запчастин до автомобілів постачальником яких в 2018 році було TOB "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТО" (ПДВ- 440 грн.); ПДВ з вартості будівельних матеріалів постачальником яких в 2018 році було TOB "МАН ТРАК ВИД БАС ЮКРЕЙН" (ПДВ - 917 грн.); ПДВ з вартості дизельного пального постачальниками якого в 2018 році були ТОВ "Спліт" (ПДВ - 12232 грн.), ПДВ "Укрпалетсистсм" (ПДВ - 1020 грн.), TOB "СВРО 1ІАУВР" (ПДВ - 68918 грн.).
Внаслідок чого на думку відповідача позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету на 35623 грн. та завищено від`ємне значення ПДВ, що переноситься до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за грудень 2018 року на 114948 грн.
Колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними та необгрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до  пп. а і б  п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю, постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 198.5 г) п.198.5 ст. 198 ПК України  платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). 
Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції .
Згідно п.200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Пунктом 123.1 ст. 123 ПК України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем проводилось списання  комплектуючих та запасних частин на підставі таких документів, а саме: актів приймання - передачі виконаних робіт щодо технічного обслуговування і ремонту транспортних запчастин, а списання  пального проводилось згідно подорожніх листів, авансових звітів та актів на списання пального, зокрема: моторні оливи придбанні у ТОВ "Євро Ойл Груп" списані на суму 1547,88 грн і 1960,95 грн, згідно наказів від 27.02.2017 та 27.04.2017, по актах списання  від 27.02.2017 та 27.04.2017;  моторні оливи придбані у ТОВ "Волтекс" списані на суму 13082,33 грн, згідно наказу від 26.01.2017, по акту списання від 26.01.2017; моторні оливи придбані у ТОВ  "Євро Ойл Груп плюс" списані на суму  3112,96 грн, згідно наказу  від 11.10.2017 та витрати на сертифікацію автомобілів, що проводилась ТОВ  "Ман трак енд бас юкрейн"  в сумі 5502,24 грн, списані згідно акту № 2300 від 11.07.2018.
З приводу списання витрат  по  ТОВ "СВ Шина" (ПДВ 2617,00 грн) та ТОВ "Автодистрибюшн карго партс" (ПДВ 440,00 грн) слід зазначити, що по вказаним постачальникам відбулося коригування сум податкового кредиту, що відображено у податкових деклараціях реєстраційний № 9078774568 та № 9078943609.
Крім того, дизельне пальне, яке придбавалось водіями в ході виконання вантажних перевезень  списувалось на підставі подорожніх листів на автомобілі та авансових звітів, що оформлялись за результатами виконання перевезення. Розрахункові  чеки  на кожне виконане перевезення підкріплене до авансового звіту, зазначені документи надавались посадовим особам відповідача під час проведення перевірки, що не заперечувалась учасниками справи.
Отже, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.
В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.07.2020 у справі № 813/3143/16.
Разом з тим, в даному випадку судом першої інстанції та апеляційним судом не було встановлено фактів невідповідності первинних бухгалтерських документів, що підлягають складанню, вимогам чинного законодавства, також про відсутність будь-якої первинної документації, яка є обов`язковою для складання під час здійснення господарської діяльності.
Стосовно висновку суду першої інстанції про те, що доводи  відповідача  про порушення позивачем абз. 1 п.2 ч.1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині заниження позивачем сум отриманого  доходу з якого нараховується та сплачується єдиний соціальний внесок та порушення позивачем  вимог пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідних положень" Податкового кодексу України в частині не нарахування, не утримання  та не сплати військового збору, а також щодо вирішення питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що відповідач не навів аргументів, щодо незаконності рішення суду першої інстанції в цій частині, хоча в силу закону обов`язок щодо доказування покладається саме на відповідача. При цьому суд апеляційної інстанції перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у вказаній частині та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не вірно визначено суму чистого доходу за період 2017-2018 років, що призвело до помилкового визначення контролюючим органом єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та, що відповідачем не доведено факту порушень позивачем вимог чинного законодавства щодо сплати та нарахування військового збору, а також щодо розподілу судового збору.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень №0008991304 від 23.07.2019, № 0009011304 від 23.07.2019, № 0008951304 від 23.07.2019, 0008961304 від 23.07.2019,  вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-00088911304 від 23.07.2019, рішення № 0009031304 про застосування штрафних санкцій від 23.07.2019.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з`ясував всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та не допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що вказує на безпідставність доводів апелянта. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.