Дата документу 14.07.2020 Справа № 320/4812/15-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №320/4812/15        Головуючий у 1 інстанції: Купавська Н.М.
Провадження № 22-ц/807/271/20        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Кухаря С.В.,
при секретарі: Бабенко Т.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року по справі за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах Фонду державного майна України до Міністерства аграрної політики та продовольства України, ОСОБА_1 , третя особа: Державне підприємство «Бердянське агроторгове підприємство» про повернення грошової суми,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У травні 2015 року заступник прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 вересня 2014 року між державою Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, до сфери управління якого входить ДП «Бердянське агроторгове підприємство», та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 9/10 частин комплексу будівель та споруд, загальною площею 4253,2 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 ; вказаний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства та на шкоду економічним інтересам держави без погодження з Фондом державного майна України та за ціною, яка значно нижча від ринкової вартості об`єкта нерухомості, внаслідок чого державний бюджет недоотримав 1,4 млн. грн.
Заступник прокурора просив суд визнати вказаний договір недійсним і зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України нерухоме майно – 9/10 частин комплексу будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2016 року позов задоволено, постановлено визнати недійсним договір купівлі-продажу 9/10 частин комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з будівлі Б-3, підвалу під Б-3, рампи до Б-3, навіса «б», ганка до Б-3, рампи до Б-3, ганка до Б-3, ганка до Б-3, ганка до Б-3, рампи до Б-3, ганка до Б-3, прибудови «б4-1», прибудови «б5-1», надбудови над Б-3, будівлі К-1, прибудови К1-1, будівлі О-1, будівлі П-1, будівлі Р-1, огорожі №1, воріт, загальною площею 4 253, 2 кв.м., основною площею 3 767, 3 кв.м., укладений             8 вересня 2014 року між державою Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко М.А., зареєстрований в реєстрі за № 2817. Постановлено також зобов`язати ОСОБА_1 повернути зазначене майно державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України.
Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 27 лютого 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області в інтересах Фонду державного майна України. 
Постановою Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року скасовано. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2016 року в частині повернення ОСОБА_1 того, що він передав державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України на виконання укладеного між ними 08 вересня 2014 року договору купівлі-продажу 9/10 часток комплексу будівель та споруд по АДРЕСА_1 , у зв`язку з визнанням судом зазначеного договору недійсним, - скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Частково скасовуючи рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2016 року, Верховний Суд України зазначив, що за частиною першою статті 216 ЦК України  недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Суд першої інстанції визнав договір купівлі-продажу від 08 вересня 2014 року недійсним, проте правила реституції за частиною першою статті 216 ЦК України застосував тільки щодо однієї зі сторін правочину - постановив рішення про зобов`язання ОСОБА_1 повернути державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України майно, одержане ним як покупцем за недійсним договором. При цьому суд не вирішив питання про повернення іншій стороні правочину, відповідачу ОСОБА_1 , того, що він передав державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України на виконання цього ж договору, в зв`язку з визнанням його недійсним.  
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 13 липня 2016 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу 9/10 частин комплексу будівель та споруд та зобов`язано ОСОБА_1 повернути державі 9/10 частин комплексу будівель та споруд по АДРЕСА_1 набрало законної сили.
Таким чином, предметом розгляду суду першої інстанції було питання повернення ОСОБА_1 того, що він передав державі в особі Мінагрополітики та продовольства України на виконання укладеного між ними 08 вересня 2014 року договору купівлі-продажу 9/10 часток комплексу будівель та споруд по АДРЕСА_1 .
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року відмовлено в поверненні ОСОБА_1 грошової суми, переданої ним державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України на виконання укладеного між ними договору купівлі-продажу 9/10 часток комплексу будівель та споруд по АДРЕСА_1 .
Відмовляючи у поверненні ОСОБА_1 грошових коштів, сплачених ним за майно при укладанні договору купівлі-продажу від 08 вересня 2014 року, який визнано недійним, суд першої інстанції виходив з того, що після визнання договору недійним відповідач ОСОБА_1 відчужив майно на користь ТОВ «ЛВЗ-2017» і на даний час воно йому не належить, не належить воно і державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, а отже відсутні підстави для застосування правил двосторонньої реституції.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року, та ухвалити нове, яким зобов`язати Міністерство аграрної політики та продовольства України повернути ОСОБА_1 передане ним на виконання укладеного договору купівлі-продажу 9/10 часток комплексу будівель і споруд по АДРЕСА_1 , а саме грошові кошти у розмірі 582705 грн. 
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що висновок суду першої інстанції прямо суперечить висновку, який зробив Верховний Суд України у постанові від 06 вересня 2017 року по цій справі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Прокуратура Запорізької області просить залишити рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року без змін, оскільки апеляційна скарга не відповідає вимогам ст.ст. 356, 376 ЦПК України. 
Міністерство аграрної політики та продовольства України також просять залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення оскільки її доводи ґрунтуються виключно на довільному трактуванні положень законодавства України та постанови Верховного Суду України. 
Інші учасники справи, своїм правом на надання відзиву, передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористалися. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, зокрема з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна майно, яке було предметом позову, та повинно було бути повернуто державі, було відчужено ОСОБА_1 та на даний час йому не належать (т. 6 а.с. 33-57, 74-86). 
Вбачається, що нежитлова будівля П-1, площею 58,6 кв.м. по АДРЕСА_1 27.06.2018 за ТОВ «ЛВЗ-2017» за актом прийому-передачі нерухомого майна, виданого 07.05.2018. Інша частина комплексу, що складається з будівлі К-1 та О-1 зареєстрована 18.07.2018 за ОСОБА_2 , на підставі акту приймання-передачі за протоколом учасників зборів ТОВ «ЛВЗ-2017» зареєстроване в держреєстрі 27.06.2018. Інша нежитлова будівля А-2, площею 391,7 кв.м. зареєстрована 18.07.2018 за ОСОБА_3 на підставі акту приймання-передачі 12.07.2018, на підставі протоколу учасників зборів ТОВ «ЛВЗ-2017» зареєстрованого в держреєстрі 27.06.2018. Нежитлова будівля З-1, площею 172,4 кв.м. зареєстрована 18.07.2018 за ОСОБА_3 на підставі акту приймання-передачі 12.07.2018, на підставі протоколу учасників зборів ТОВ «ЛВЗ-2017» зареєстрованого в держреєстрі 27.06.2018. Комплекс, що складається з будівлі Б-3 та Р-1 зарестровані 18.07.2018 за ОСОБА_4 на підставі акту приймання-передачі 12.07.2018, на підставі протоколу учасників зборів ТОВ «ЛВЗ-2017» зареєстрованого в держреєстрі 27.06.2018.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для повернення грошових коштів ОСОБА_1 у розмірі 582705 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Як вже зазначалось, частково скасовуючи рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2016 року, Верховний Суд України зазначив, що судом, при визнанні договору недійсним, та застосуванню правил реституції за частиною першою статті 216 ЦК України  тільки щодо однієї зі сторін правочину, не було вирішено питання про повернення іншій стороні правочину, відповідачу ОСОБА_1 , того, що він передав державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України на виконання цього ж договору.
Проте, вищенаведений висновок Верховного Суду України не свідчить про обов`язковість зобов`язання Міністерства аграрної політики та продовольства України повернути ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 582705 грн., оскільки судом вищої інстанції вказано лише на необхідність вирішення цього питання. 
Так, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року відповідності до вимог ч. 1 ст. 417 ЦПК України, було досліджено питання про повернення ОСОБА_1 грошових коштів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року у цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 23 липня 2020 року.

Головуючий

Судді: