ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/335/18  Номер провадження 22-ц/814/998/20	Головуючий у 1-й інстанції Вергун Н. В.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.
       суддів: Абрамова П.С., Чумак О.В.
секретар: Зеленська О.І.
за участю представника позивача – адвоката Чорнухи Ю.В.
представника відповідача – адвоката Варавіна С.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
       на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 03 грудня 2019 року
       у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, Козельщин-ської селищної ради Козельщинського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним, –
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, про визнання заповіту недійсним.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік – ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина. До складу спадкового майна увійшла квартира, дві земельні ділянки та інше особисте майно померлого.
За життя, 02 березня 2010 року спадкодавець заповідав усе належне йому майно – онуку – ОСОБА_4 .
Однак, після смерті ОСОБА_3 стало відомо, що 03 червня 2016 року від його імені було складено другий заповіт – на ім`я ОСОБА_1 .
Вважає, що підписання заповіту іншою особою, за відсутності на те обґрунтованих підстав, свідчить про невідповідність його змісту волі заповідача. При цьому, зазначала, що ОСОБА_3 не мав таких вад здоров`я, які б позбавляли його можливості особисто підписати оспорюваний заповіт. Останній розписувався в договорах оренди, у відомостях про отримання коштів, в медичній документації. До того ж, за життя ОСОБА_3 бажав, щоб земельні ділянки, які дісталися йому у спадок від своїх батьків, і надалі залишились «у сім`ї» та їх успадкував онук – ОСОБА_5 . 
Окрім цього, вказувала, що заповіт посвідчено секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області. Тобто заповіт було посвідчено не нотаріусом, а посадовою особою органу місцевого самоврядування, при тому, що за місцем проживання заповідача є державна нотаріальна контора.
В той же час, за нормами ст. ст. 1, 2, 10 Закону України «Про місце самоврядування в Україні» сільські ради здійснюють свої функції від імені та в інтересах територіальної громади – жителів, які постійно проживають у межах села.
Тобто закон пов`язує можливість вчинення нотаріальної дії з посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування з відсутністю нотаріуса у населеному пункті місця проживання заповідача. І реалізується це право щодо жителів, які постійно проживають в межах села, оскільки повноваження органу місцевого самоврядування поширюються на відповідну територіальну громаду.
ОСОБА_3 багато років і до самої смерті проживав в смт. Козельщина. В зазначеному населеному пункті наявна Козельщинська державна нотаріальна контора. Тому для посвідчення заповіту заповідач мав звернутись саме до зазначеної нотаріальної контори, а не до сільської ради населеного пункту, у якому він не проживав.
Враховуючи, що посадовою особою Лутовинівської сільської ради було порушено вимоги щодо посвідчення заповіту ОСОБА_3 , а саме – обмеження у праві вчинення нотаріальних дій, встановлене нормами ст. 1251 ЦК України, такий заповіт підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 1257 ЦК України.
З наведених підстав позивач просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , посвідчений секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавськї області Андрейко Т.Г. 03 червня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №9. 
Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 21 березня 2019 року до участі  в  справі в якості  співвідповідача залучено Козельщинську селищну раду Козель-щинського району  Полтавської області.
Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 03 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 – задоволено. Заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та 03 червня 2016 року посвідчений у с. Лутовинівка Козельщинського району Полтавської області секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавськї області Андрейко Т.Г. і зареєстрований в реєстрі за № 9, – визнано недійсним.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються зі сплати судового збору, в загальному розмірі 1 057 грн. 20 коп.
Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм мате-ріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, – просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Вважає, що районним судом не взято до уваги доказів відповідача (пояснень свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ). Зокрема, не враховано показання нотаріуса Козельщинської нотаріальної контори Курочкіна О.О., який повідомив суду, що навесні 2016 року до нього звертався ОСОБА_3 , який хотів скласти заповіт на ім`я ОСОБА_9 . Проте, оскільки в Козельщинській нотаріальній конторі в той час працювала оператором ком`ютерного набору текстів дружина ОСОБА_1 , нотаріус рекомендував заповідачеві звернутися до нотаріальної контори чи до найближчого органу місцевого самоврядування, який має право на посвідчення заповіту. В своїх поясненнях ОСОБА_8 зазначив, що законом не встановлено жодних обмежень для громадян інших населених пунктів (зареєстрованих в інших населених пунктах), на складення та посвідчення заповіту уповноваженою особою органу місцевого самоврядування, де немає нотаріуса, оскільки необхідність складання заповіту може виникнути не лише в населеному пункті, де особа зареєстрована. 
На апеляційну скаргу ОСОБА_10 свій відзив подала ОСОБА_2 , в особі її представника – ад воката Чорнухи Ю.В. У відзиві, спростовуючи доводи апеляційної скарги, просила залишити апеляційну скаргу – без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Вважає необґрунтованими твердження апелянта про те, що рішенням суду порушено конституційний принцип рівності громадян та звужено коло осіб, які мають право посвідчувати заповіт у населених пунктах, де немає нотаріуса. При цьому зазначала, що оскільки орган місцевого самоврядування уповноважений посвідчувати заповіти осіб, які належать до територіальної громади, інтереси якої представляє цей орган, та з огляду на те, що ОСОБА_3 постійно проживав в смт. Козельщина, де є державна нотаріальна контора, і не відносився до територіальної громади села Лутовинівка, – секретар Лутовинівської сіль-ської ради не мав повноважень вчиняти нотаріальні дії щодо особи, яка проживала у насе-леному пункті, в якому є нотаріус і яка не належала до територіальної громади с.Лутовинівка
Окрім того, вказувала, що апелянт посилаючись на наявність у ОСОБА_3 вад зору, які перешкоджали йому підписати оспорюваний заповіт, – не надає до справи жодного доказу на підтвердження того, що станом на 03 червня 2016 року ОСОБА_3 був настільки незрячим, що не міг поставити власноручно підпис. Натомість в матеріалах справи наявні безліч доказів того, що ОСОБА_3 як до, так і після посвідчення оспорюваного заповіту, зокрема, за період з 2014 року по листопад 2016 року самостійно підписував документи у лікарні, і навіть у банківських установах.
А враховуючи те, що заповіт не підписаний заповідачем особисто, за відсутності доказів правомірності підписання заповіту за ОСОБА_3 іншою особою, – є недотри-маною форма посвідчення заповіту і відсутні підстави вважати, що заповіт взагалі є воле-виявленням ОСОБА_3 .
Відповідачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив ОСОБА_2 , в особі її представника – адвоката Чорнухи Ю.В., в якому останній вказує що і позивач, і суд першої інстанції залишили поза увагою показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , які пояснили, що ОСОБА_12 сам просив запрошених осіб прочитати та підписати заповіт, також поза увагою залишається надана ним виписка від 18 січня 2014 року, в якій зазначений діагноз «катаракта». Просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення районного суду скасувати, а в позові ОСОБА_2 – відмовити в повному обсязі. 
Судове засідання проводилось за участю представника позивача – адвоката ОСОБА_13 - хи Ю.В., представника відповідача – Варавіна С.Д. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в сел. Козельщина Полтавської області помер ОСОБА_3 , про що Козельщинським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області 17 січня 2017 року складено відповідний актовий запис за №4.
Даний факт підтверджується повторно виданим Чернівецьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Чернівецькій області 08 лютого 2017 року свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 а. с. 12, т. 1/.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Також судом встановлено, що з заявами про прийняття спадщини померлого ОСОБА_14 до Козельщинської державної нотаріальної контори в порядку, встановленому ст. ст. 1269, 1270 ЦК України, звернулися: дочка спадкодавця – ОСОБА_15 , його онук – ОСОБА_4 , дружина померлого – ОСОБА_2 та спадкоємець за заповітом – ОСОБА_16 /а. с. 5-6, 25, 30, т. 2/. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом не ухвалювались.
Відповідно до заповіту від 02 березня 2010 року, який підписаний особисто ОСОБА_17 та посвідчений державним нотаріусом Козельщинської державної нотаріальної контори Курочкіним О.О., ОСОБА_3 заповів ОСОБА_18 належну йому квартиру в сел. Козельщині Полтавської області, а все інше майно – ОСОБА_4 /а. с. 14, т.1/.
Згідно з заповітом від 03 червня 2016 року ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 належну йому квартиру в сел. Козельщині Полтавської області та дві земельні ділянки площею 6,35 га. та 7,16 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Жоржівської сільської ради Шишацького району Полтавської області. Текст заповіту від імені ОСОБА_3 підписано ОСОБА_6 , посвідчено у присутності свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району – ОСОБА_21 в с. Лутовинівка Козельщинського району Полтав-ської області та зареєстровано в реєстрі за №9. Причиною підписання заповіту іншою особою зазначено вади зору заповідача і не можливість особисто прочитати текст заповіту /а.с.16, т.1/.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний заповіт складений та посвідчений з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. За нормами ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обо-в`язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоєм-ців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ч.2 ст. 1234, ст. 1247 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.
Відповідно до абз. 4-8 пункту 1.4 розділу IIІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністер-ства юстиції України №3306/5 від 11 листопада 2011 року, в редакції, чинній на час посвідчення заповіту від 03 червня 2016 року, – заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.
Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.
Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.
Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. 
Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. 
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі / частина 3 статті 203 ЦК України/. Частиною 4 ст. 207 ЦК України встановлено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.
Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Отже, заповіт може бути підписаний іншою особою тільки в разі неможливості заповідача підписати заповіт внаслідок фізичної вади чи хвороби.
За змістом ч. 2 ст. 1254 ЦК України – заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.
Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що окрім заповіту від 02 березня 2010 року, підписаного особисто ОСОБА_3 та посвід-ченого державним нотаріусом Козельщинської державної нотаріальної контори Курочкіним О.О., за яким ОСОБА_3 заповів ОСОБА_18 належну йому квартиру в селищі Козельщині Полтавської області, а все інше майно – ОСОБА_4 , – існує інший заповіт. 
Так, за заповітом від 03 червня 2016 року ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 належну йому квартиру в сел. Козельщині Полтавської області та дві земельні ділянки площею 6,35 га. та 7,16 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Жоржівської сільської ради Шишацького району Полтавської області. В даному заповіті, його текст від імені ОСОБА_3 підписано – ОСОБА_6 , посвідчено у присутності двох свідків секретарем Лутовинівської сільської ради Козель-щинського району – в с. Лутовинівка Козельщинського району Полтавської області та зареєстровано в реєстрі за №9 із зазначенням підстав підписання заповіту іншою особою – вади зору заповідача та не можливість особисто прочитати текст заповіту. 
В той же час,   стороною  позивача в ході розгляду справи доведено, що за життя ОСОБА_3 , у тому  числі й   протягом червня – липня, листопада  2016  року, маючи вади зору, самостійно підписував ряд документів /а. с. 33 зворот, 35 зворот, 36, т. 1; а.с.  44, 48 зворот, 55-56, 58 зворот, 62, 133-134, 144, т. 2 /.
З огляду на вищенаведене, суд  правомірно не взяв до уваги  твердження відповіда-ча,  що саме  через  похилий  вік  та   ряд   хронічних  захворювань, зокрема, і вади зору, ОСОБА_3 не міг самостійно   підписати  заповіт, – оскільки відповідачем, як того вимагають положення  ч. 3  ст.  12 ЦПК України,  не  доведено  яким  чином  факт  хвороби або фізичної   вади могли вплинути  на спроможність заповідача  підписати  власноруч-но  свій  заповіт. При  цьому, незважаючи на   роз`яснення   відповідачу  права   заявити клопотання  про проведення   експертизи,  останній  таким не   скористався.
Відповідно до  ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті не має наслідком недійсності іншої його частини.
Форма  заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення  нотаріусами  або інши- ми посадовими,  службовими  особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України /ч. 3  ст.  1247  ЦК України/. За змістом ст.  1251  ЦК України, якщо у населеному   пункті  немає   нотаріуса, заповіт,  крім  секретного,  може  бути  посвідчений  повноваженою на це  посадовою особою  відповідного  органу   місцевого  самоврядування. 
Диспозитивний характер наведених норм свідчить про те, що за відсутності у населеному пункті нотаріуса заповіт міг бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування, а саме секретарем сільської ради.
При  вчинені  наведених  нотаріальних  дій  посадові  особи  органів  місцевого  само-врядування  діють відповідно до Порядку  вчинення  нотаріальних  дій посадовими особами  органів  місцевого  самоврядування, затвердженого  наказом  Міністерства  юстиції  України №3306/6  від 11 листопада  2011  року, за змістом  п.  12  якого  нотаріальні  дії  вчиняють посадові  особи, на яких  за рішенням  відповідного органу місцевого самовряду-вання  покладено вчинення  цих  дій. 
Згідно  ст. 7  Закону   України  « Про нотаріат» посадові  особи  органів місцевого  самоврядування, які  вчиняють  нотаріальні  дії,  у  своїй  діяльності  керуються  законами України,  постановами  Верховної  Ради   України, указами і  розпорядженнями  Президента України, постановами і   розпорядженнями Кабінету  Міністрів  України, нормативними актами   обласних,  Київської та  Севастопольської  міських   державних  адміністрацій. 
За  змістом  ст.  1  Закону  України  «Про   місцеве  самоврядування в Україні» територіальна  громада –  жителі,  об`єднані  постійним  проживанням  у  межах  села, сели- ща, міста,  що є   самостійними   адміністративно-територіальними  одиницями, або добровільне  об`єднання  жителів  кількох  сіл, що  мають  єдиний  адміністративний центр;   адміністративно-територіальна  одиниця,  – це область,  район, місто,  район у  місті, сели-   ще, село;  представницький  орган   місцевого  самоврядування, - це  виборний  орган /рада/, який   складається з  депутатів  і  відповідно до закону  наділяється  правом  представля-ти  інтереси  територіальної  громади і  приймати  від  її   імені  рішення.  
З  урахуванням наведених  норм,   представницький  орган  місцевого  самоврядну-вання  наділяється  правом  представляти  інтереси  територіальної  громади відповідної адміністративно-територіальної   одиниці. 
Відповідно до ст. 25  Закону України  «Про   місцеве  самоврядування  в Україні», сільські,  селищні,  міські  ради правомочні  розглядати  і вирішувати питання, віднесені   Конституцією  України,  цим та  іншими законами  до їх  відання. 
За  правилами  підпункту  5 пункту «б» частини першої   статті  38 Закону   України  «Про   місцеве  самоврядування  в  Україні» до відання   виконавчих органів сіль-  ських,  селищних,  міських рад  належить   вчинення  нотаріальних  дій з питань,  віднесе- них  законом до їх   відання,  реєстрація   актів   цивільного стану /за  винятком  виконав-чих  органів  міських /окрім  міст  обласного значення/ рад /.
Таким  чином,  орган   місцевого  самоврядування  уповноважений   посвідчувати   заповіти /крім  секретних /  осіб,  які  належать до територіальної   громади, інтереси якої   представляє  це орган  місцевого  самоврядування. 
Оскільки  заповідач   ОСОБА_3 був  мешканцем  сел.  Козельщина  Полтавської області та не входив до  територіальної  громади с. Лутовинівка Козельщинського району   Полтавської області,  вірним є висновок суду, що у  зв`язку з  цим  секретар Лутовинівської   сільської ради  Козельщинського району   Полтавської області Андрейко  Т.Г.   не є уповно-важеною  на посвідчення  складеного   ОСОБА_3 заповіту, що  в цілому  спростовує   твердження   відповідача  та його представника  про те,  що  законодавець  не  встановлює вимогищодо  посвідчення  заповіту  посадовою  особою  органу  місцевого самоврядуван-ня  за місцем реєстрації  заповідача.
Окрім того,  за  місцем   реєстрації та фактичного проживання  заповідача  діє Козельщинська   державна   нотаріальна   контора. 
Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу. 
Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України загальними підставами визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Оскільки на заповіт, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, – додержання яких є необхідною умовою його чинності.
Отже, встановивши, що наявні у справі докази безпосередньо свідчать про те, що оспорюваний заповіт складений та  посвідчений  з порушенням вимог  чинного   зако-нодавства, місцевий суд дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для визнання його недійсним, обґрунтовано задовльниши позовня вимоги ОСОБА_22 . 
За наведених обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 03 грудня 2019 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:          Бондаревська С.М.

Судді:                                                                  Абрамов П.С.                

                                                                                Чумак О.В.