ПОСТАНОВА 
Іменем України

01 вересня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 1118/4202/12
провадження № 22-ц/4809/291/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах:  Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І., 
учасники справи:  
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Тимченко Л. М.) від 10 липня 2012 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
14 травня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, 
Мотивувала свої вимоги тим, що з 30 січня 2002 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі. Вона має другу групу інвалідності за загальним захворюванням, отримує пенсію у розмірі 993 грн щомісячно. Ігноруючи встановлений ст. 75 СК України обов`язок, відповідач не надає їй утримання. У зв`язку з цим позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини усіх видів заробітку його доходу.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 липня 2012 року позовні вимоги задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з   ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 травня 2012 року впродовж строку її інвалідності.
Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що розмір пенсії позивача не забезпечує її витрат на проживання та потреб у лікуванні. Відповідач може надавати допомогу позивачці у визначеному судом розмірі.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 , від імені якого діє представник - адвокат Ковальова Т. Ю., подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції й ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Відповідач зазначив, що суд розглянув справу без його участі, не повідомив про ухвалене рішення. Крім того, суд неправильно застосував норми матеріального права так, як відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність станом на травень 2012 року становив 838 грн, а станом на липень 2012 року – 844 грн. Натомість позивачка отримувала пенсію в розмірі 993,09 грн, тобто її дохід забезпечував їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб. які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.
Відзив на апеляційну скаргу від позивачки не надійшов.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
З 30 січня 2002 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрійського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про одруження (с. 3).
Відповідно довідки до Акту огляду МСЕК, позивач має інвалідність другої групи, внаслідок загального захворювання. Інвалідність встановлена до 13 травня 2013 року (а. с. 4).
Згідно з довідкою, яка видана Управлінням Пенсійного фонду України в м. Олександрії і Олександрійського району від 07 травня 2012 року за № 476, пенсія позивача по інвалідності в травні 2012 року становила 993,09 грн (с. 5).
Апеляційний суд додатково встановив такі обставини
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 30 січня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції за актовим записом № 31, розірвано.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно з положеннями ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відповідач в апеляційній скарзі вказував на те, що суд розглянув справу без його участі.
Відповідно до змісту норм ст. 6, 10 ЦПК України в редакції, які діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, цивільне судочинство ґрунтується на принципах, зокрема, гласності та відкритості судового процесу, змагальності сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЦПК України (2004) ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи. 
Розгляд судом цивільних справ відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 158 ЦПК України, 2004).
Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 74 ЦПК України (2004) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються, зокрема, особам, які беруть участь у справі. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому порядку. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не повідомляв суду свою адресу, а згідно з адресною довідкою (с. 7) його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
01 червня 2012 року суд першої інстанції направив ОСОБА_1 письмове повідомлення про призначення справи до розгляду в суді на 14 червня 2012 року о 09.00, до якого додано копію ухвали суду від 30 травня 2012 року про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками. Це відправлення фактично надіслано адресату 07 червня 2012 року, згідно з відбитком штемпеля (с. 9).
Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення (с. 10) його вручено адресату ОСОБА_1 08 червня 2012 року. 
Однак, на с. 11 справи міститься конверт з судовою кореспонденцією, який адресований Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області ОСОБА_2 за вже раніше названою його адресою. Цей конверт був відправлений 07 червня 2012 року, але фактично не був відповідачу вручений і повернутий в суд без зазначення причин повернення. Відомості про те, що відповідач відмовився від його отримання у справі відсутні.
Суд першої інстанції відклав розгляд справи на іншу дату, 10 липня 2012 року, і викликав відповідача в суд шляхом опублікування оголошення в газеті «Народне слово» від 28 червня 2012 року № 26/30421.
Проте, суд не врахував, що зареєстроване місце проживання відповідача є відомим, а тому відсутні підстави для його виклику в суд в порядку, визначеному ч. 9 ст. 74 ЦПК України (2004).
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції принципу відкритості судового процесу, що, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення.
Матеріали справи вказують на те, що і копія рішення суду не були вручені відповідачу, хоча і надсилалася судом на його поштову адресу.
Щодо суті спору.
Згідно з положеннями частин 1 – 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових – сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.
На час пред`явлення позову та ухвалення місцевим судом рішення у цій справі укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 шлюб не був розірваний. 
Позивачка була непрацездатною внаслідок наявності у неї інвалідності ІІ групи.
На час звернення до суду та на час ухвалення оскаржуваного рішення розмір отримуваної позивачкою пенсії становив 993.09 грн на місяць. Будь-які утримання з цієї пенсії не проводились.
Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет» України на 2012 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність станом на травень 2012 року становив 838 грн, а станом на липень 2012 року – 844 грн.
Отже, розмір отримуваної позивачкою пенсії перевищував розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України, що загалом виключає наявність передбачених цією статтею Кодексу підстав для стягнення аліментівз відповідача.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд першої інстанції не дотримався загальних вимог процесуального права, закріплених у ст.ст. 6, 10, 57–60, 74, 131–132, 158, 177, 179, 185, 212–215 ЦПК України (2004), до того ж неправильно застосувати норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 задовольнити. 
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 липня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.
    Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко