ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/709/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту - 06.04.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014, 2015 та 2016 роки збільшений на 50% зростання середньої зарплати по країні та 50% інфляції за 2018 рік при призначенні позивачу пенсії за віком; 
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 13 січня 2020 року призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком із застосуванням показників середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, за 2017, 2018 та 2019 роки.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при переведенні позивачки з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком № 1, відповідач був повинний розрахувати пенсію виходячи з середньої заробітної плати в Україні за 2017-2019 роки, натомість відповідач протиправно застосував середню заробітну плату в Україні за 2014-2016 роки, чим порушив її права та соціальні гарантії.
Відповідач у відзиві на позовну заяви заперечував проти задоволення позову, зазначив, що оскільки позивач вперше реалізував своє право на призначення пенсії у грудні 2008 року, у відповідача не було підстав для призначення пенсії повторно, хоч і за нормами іншого Закону, тому не було підстав для застосування показника середньої заробітної плати в Україні за 2017-2019 роки.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що в даному випадку має місце не переведення з одного виду пенсії на інший, а має місце призначення іншої пенсії по іншому закону, тому відповідач повинен застосовувати показники середньої заробітної плати в Україні за 2017-2019 роки, оскільки  пенсія позивачу згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначатиметься вперше.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якому вказано про необґрунтованість рішення суду першої інстанції та підтримано доводи апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.
Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 28.03.2008 та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Відповідно до заяви від 13 січня 2020 року позивача переведено із пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком № 1.
Переведення на інший вид пенсії було здійснено із застосуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки, збільшений на 50% зростання середньої заробітної плати по країні та 50% інфляції за 2018 рік із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1%.
Позивачка, не погодившись з таким способом розрахунку пенсії та вважаючи, що при переведенні на інший вид пенсії необхідно було застосувати  середню заробітну плату в Україні за 2017-2019 роки, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходи з того, що позивач вперше реалізувала своє право на призначення пенсії у грудні 2008 року, у Головного управління не було підстав для призначення пенсії повторно, хоч і за нормами іншого Закону, тому і не було підстав для застосування показника середньої заробітної плати в Україні за 2017, 2018 та 2019 роки. Наголосив, що умови призначення пенсії при першому зверненні та при здійсненні переведення з одного виду на інший (в тому разі, якщо пенсія вже призначалася) різні, тому дії відповідача є правомірними.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії вперше; далі - Закон № 3723-XIІ) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника), на інший. Показник середньої заробітної плати при переведення на інший вид пенсії має бути незмінним.
Так, позивачці вперше було призначено пенсію відповідно до Закону № 3723-XIІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Зокрема, за законом Закону № 3723-XIІ позивачці призначалась пенсія в процентному відношенні до відповідних сум заробітної плати без застосування показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески.
Водночас, за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-IV позивач 13.01.2020 звернулась вперше. За таких обставин застосування в спірних відносинах норм частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV є безпідставним.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 22 грудня 2015 року у справі № 21-4071а15 та від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14.
Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Верховним Судом у постановах від 05 липня 2018 року у справі № 565/645/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 317/4184/16, від 31 травня 2019 року у справі № 344/7053/17 та № 263/16495/16-а.
Таким чином, застосування при розрахунку позивачці пенсії за Законом № 1058-IV за її заявою від 13.01.2020 показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні за 2014-2016 роки є безпідставним, оскільки такий показник мав бути врахований за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії у 2020 році, тобто за 2017-2019 роки.
Згідно частини першої статті 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до пункту 4-7 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.
Таким чином, переведення (призначення) пенсії на умовах, передбачених Законом № 1058-ІV може бути здійснене в автоматичному порядку, визначеному пунктом 4-7 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV, коли розмір пенсії, розрахований за нормами цього Закону, є більшим, ніж розмір пенсії, отримуваної за іншим законом. У свою чергу, переведення (призначення) пенсії на умовах, передбачених Законом № 1058-ІV може бути здійснене також і власне за вибором пенсіонера.
Так, позивач реалізувала своє право вибору пенсії, подавши 13.01.2020 заяву про її призначення на умовах Закону № 1058-ІV. Призначивши пенсію та застосовуючи при цьому невірні показники середньої заробітної плати (доходу), відповідач порушив право позивачки на вибір виду пенсії.
Враховуючи, що відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, колегія суддів дійшла до висновку про зобов`язання відповідача з 13.01.2020 призначити позивачці відповідно до Закону № 1058-ІV пенсію за віком із застосуванням показників середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, за 2017-2019 роки.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року - скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014, 2015 та 2016 роки збільшений на 50% зростання середньої зарплати по країні та 50% інфляції за 2018 рік при призначенні ОСОБА_1  пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 13 січня 2020 року призначити та виплачувати ОСОБА_1  пенсію за віком із застосуванням показників середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, за 2017, 2018 та 2019 роки.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 30.07.2020.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                               Н.В. Безименна