ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1732/19  Номер провадження 33/814/241/20	Головуючий у 1-й інстанції Афанасьєва Ю. О.  Доповідач ап. інст. Захожай О. І.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних  справ Полтавського апеляційного суду Захожай О.І.,
при секретарі: Радько О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на постанову судді  Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 січня 2020 року,                                  
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою   
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення - штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік..
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що він 19.12.2019 року о 21 годині 00 хвилин на автодорозі смт Нові Санжари - с. Руденківка, керував транспортним засобом ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а ПДР. Огляд на стан сп`яніння проводився з використанням спеціального технічного засобу Драгер 6810 № 0671, результат якого становив 1,30 %.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить постанову Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 січня 2020 року скасувати, а провадження по справі відносно нього закрити зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Вказує, що судом першої інстанції були допущенні порушення норм матеріального та процесуального права. Так, 19.12.2019 він не керував автомобілем, а за кермом була дружина - ОСОБА_2 . Після пошкодження правого колеса, ОСОБА_1 відправив дружину додому, а сам залишився біля автомобіля. Потім взяв акумулятор від легкового автомобіля і пішов додому, але по дорозі зустрів поліцейського ОСОБА_3 , який відвіз його назад до автомобіля, біля якого вже були поліцейські. Таким чином, його ніхто не зупиняв і він не був за кермом автомобіля. 
Крім того, зазначає, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував автомобілем о 21 годині, а тест за допомогою Драгеру № 6810 № 0671 проведено о 23.41 годині. Але роздруківка Драгеру не може бути допустимим доказом, оскільки даний прилад не має відповідного сертифікату та не внесений в перелік спеціальних технічних засобів, дозволених на території України. Поліцейськими було порушено процедуру огляду водія, в матеріалах справи відсутнє направлення для проведення огляду в закладі охорони здоров`я. Показання свідків суперечать даним протоколу про адміністративне правопорушення та не були перевірені судом першої інстанції при винесенні постанови. Так, в письмових поясненнях свідків зазначено, що під час продуття прилад Алкотест-6810 показав 1, 30 %, а далі що від медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, у зв`язку з чим такі пояснення не можуть бути доказами по справі. 
Також, суд першої інстанції направляв судові повістки за місцем реєстрації, а не за місцем проживання, таким чином вважає, що він був позбавлений можливості звернутись до адвоката та надати письмові заперечення на протокол. Окрім вказаного, судом першої інстанції, не встановлено обставини, які пом`якшують покарання, а саме: той факт, що ОСОБА_1 ніколи не притягувався до адміністративної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно. Оскільки він працює водієм, вразі позбавлення водійських прав, він втратить роботу та не зможе утримувати сім`ю.
Крім того, згідно постанови суду першої інстанції визнано винним ОСОБА_1 , а його прізвище ОСОБА_1 . 
Також, подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, вказавши, що строк на оскарження ним був пропущений з поважних причин, оскільки він при розгляді справи не був присутнім, а копію постанови отримав лише 05.02.2020.
Захисник-адвокат Петрушанко О.Д. та особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, заяв про відкладення розгляду від останніх не надходило.
Так, справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 призначалась до розгляду 03.04.2020, 24.04.2020, 14.05.2020, 05.06.2020, 26.06.2020, але розгляд справи було відкладено, крім 14.05.2020, за заявами захисника-адвоката Петрушанко О.Д. та ОСОБА_1.
Помічником судді в телефонному режимі було узгоджено дату наступного судового засідання із адвокатом Петрушанко О.Д., яка просила призначити справу після 16.07.2020 та повідомила, що буде направляти клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 
09.07.2020 до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції між Полтавським апеляційним судом та Новосанжарським районним судом Полтавської області і виклик свідків (а.с. 116-119), після чого була винесена відповідна постанова про призначення відеоконференції. 
Однак, 17.07.2020 захисник-адвокат Петрушанко О.Д. та особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , до приміщення Новосанжарського районного суду Полтавської області не з`явились, адвокат Петрушанко О.Д. на телефонний дзвінок секретаря судових засідань повідомила, що їй було не відомо про призначення розгляду справи в режимі відеоконференції. 
Твердження захисника-адвоката Петрушанко О.Д. про те, що їй було не відомо про призначення судового засідання в режимі відеоконференції спростовується телефонограмою помічника судді (а.с.122), клопотанням ОСОБА_1 , в якому він просить, судове засідання, призначене на 11.45 год. 17.07.2020, проводити в режимі відеоконференції (а.с.116-119) та повідомленнями про вручення судових повісток Петрушанко О.Д. та ОСОБА_1 (а.с.114-115), що свідчить про зловживання адвокатом Петрушанко О .Д. та ОСОБА_1 своїми процесуальними правами. 
У зв`язку в викладеним вище, вважаю можливим закінчити розгляд справу у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Петрушанко О.Д., оскільки про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги вони були повідомленими належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.114-115). 
Щодо поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, вважаю за необхідне зазначити наступне. 
       Відповідно до положень ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.
Як вбачається з матеріалів справи, вона розглянута 27.01.2020 без участі ОСОБА_1 , а тому, оскільки про судове рішення, яке може бути оскаржено в апеляційному порядку стало відомо поза межами строку на апеляційне оскарження і при подачі апеляції заявлено клопотання про поновлення цього строку - таке клопотання підлягає до задоволення.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, інші докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя місцевого суду вказаних вимог закону дотримався та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. Висновок судді ґрунтується на об`єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.
Диспозиція ч.1 ст.130 КпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Згідно з п.2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Винуватість ОСОБА_1 повністю підтверджується такими доказами.
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинення автомобіля за допомогою спеціального технічного засобу. 
Факт сп`яніння ОСОБА_1 встановлено роздруківкою газоаналізатора „Drager 6810" від 19.12.2019 року. Результат вимірювання вказав про наявність етилового спирту у видихуваному повітрі в кількості 01.30 %. Із вказаними результатами ОСОБА_1 не погодився та відмовився від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення.
Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили факт проходження ОСОБА_1 , в їх присутності огляду на стан сп`яніння та перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння. 
Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки ці докази є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані. 
Твердження апелянта про те, що за кермом автомобіля була його дружина є безпідставними. Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 087403 від 19.12.2019 в графі "пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення" ОСОБА_1 відмовився від підпису, про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а за кермом була його дружина, останній не зазначав. 
       Відповідно до пояснень ОСОБА_1 19.12.2019 на автодорозі смт. Нові Санжари - с. Руденківка внаслідок пошкодження колеса, він на автомобілі ВАЗ 2107 д.н. НОМЕР_1 , з`їхав з обочини в кущі, тобто сталась дорожньо-транспортна пригода. Факт перебування в стані алкогольного сп`яніння в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував. 
Даних про те, що автомобілем керувала дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в матеріалах справи не містяться. 
За таких обставин, пояснення апелянта про те, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння та не керував транспортним засобом, суд вважає методом захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності. 
Доводи апеляційної скарги про недійсність огляду на стан алкогольного сп`яніння, за допомогою газоаналізатору Drager Alcotest 6810 №ARBH-0604, у зв`язку з відсутністю сертифікату відповідності є безпідставними.
Оскільки, положеннями Закону України «Про метрологію, метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016, визначено, що засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові в повітрі, що видихається. Згідно сертифіката затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 01.09.2014 Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобів вимірювальної техніки - Газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії DragerSafery AG CoKGaA Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту, міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 становить 1 рік. 
Як вбачається із наявної в матеріалах справи роздруківки газоаналізатора, огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведено за допомогою спеціального технічного засобу „Drager 6810", останньою датою повірки якого є 30.09.2019. Тобто, на момент проведення огляду вказаний алкотестер був використаний поліцейськими в межах міжповірочного інтервалу для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, а тому підстав ставити під сумнів його результати немає.
       Твердження апелянта щодо порушення працівниками поліції процедури огляду на стан сп`яніння через відсутність в матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан сп`яніння є безпідставними, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд у закладі охорони здоров`я і долучення його до протоколу.
Посилання апелянта на дрібні відмінності в поясненнях свідків, не впливають на доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння у час та за обставин, викладених у постанові судді.
       Що стосується тверджень апелянта про порушення судом прав ОСОБА_1 бути присутнім у судовому засіданні, оскільки судові повістки направлялись на адресу реєстрації, а не місця проживання, то вони з позиції суду не заслуговують уваги, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення видно, що ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду поліцейськими під час його складання. Окрім того, будучи дієздатною особою та розуміючи, що відносно нього існує відповідне провадження ОСОБА_1 безумовно мав змогу своєчасно вжити заходів для залучення професійного адвоката в суді першої інстанції та надати письмові заперечення на протокол. 
       З приводу доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини що пом`якшують покарання, доходжу висновку, що обране суддею щодо ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП. Окрім того, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення, а тому посилання апелянта про втрату роботи у зв`язку з накладенням адміністративного стягнення у виді з позбавленням права керування транспортним засобом не заслуговують на увагу. 
       Судом першої інстанції було допущено помилку у прізвищі особи в резолютивній частині постанови, але апеляційним судом встановлено, що по всім іншим даним особи, постанова винесена саме щодо ОСОБА_1 .
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи  наведене вище, постанова судді місцевого суду є законною і підстав для її зміни чи скасування немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

                                П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 січня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 січня 2020 року щодо нього - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського 
апеляційного суду Захожай О.І.