Постанова
Іменем України
 
03 липня 2020 року
м. Київ
справа №522/12717/18
провадження № 61-6215св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Одеська обласна державна адміністрація, Комунальне підприємство «Обласний інформаційно-аналітичний центр»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2018 року у складі головуючого судді Шенцевої О. П., та постанови Одеського апеляційного суду від 27 та 28 лютого 2019 року у складі суддів: Черевка П. М., Дрішлюка А. І., Драгомерецького М. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
19 липня 2018 рокуОСОБА_1  звернувся до суду м. Одеси із зазначеним позовом та просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Одеської обласної державної адміністрації Степанова М.В. №89/к-2018                       від 31 травня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора                   КП «Обласний інформаційно-аналітичний центр», визнати незаконним та скасувати наказ КП «Обласний інформаційно-аналітичний центр» №9/2018 від                01 червня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на посаді директора КП «Обласний інформаційно-аналітичний центр» з 01 червня 2018 року, стягнути з КП «Обласний інформаційно-аналітичний центр» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 червня 2018 по день прийняття судом рішення по справі та допустити негайне виконання рішення в частині поновлення його на посаді директора КП «Обласний інформаційно-аналітичний центр», а також в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 21425,80грн.
Позовна заява мотивована тим, що його незаконно звільнено вказаним розпорядженням голови Одеської ОДА з посади директора КП «Обласний інформаційно-аналітичний центр» 01 червня 2018 на підставі п.2 ч.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням дії контракту, про що 01 червня 2018 було видано оскаржуваний наказ №9/2018, з яким він не погоджується. 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2018 року, яке залишене без зміни постановами Одеського апеляційного суду від 27 та 28 лютого 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1   відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд, виходили з того, що звільнення позивача було здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства України, наймач здійснив своє волевиявлення на припинення трудових відносин з позивачем  у зв`язку із закінчення строку дії контракту в належний спосіб, видавши відповідне розпорядження, при цьому позивач належним чином був проінформований про волевиявлення наймача, у зв`язку з чим видав наказ про звільнення. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2018 року та постанови Одеського апеляційного суду від 27 та 28 лютого 2019 року, в якому просить судові рішення скасувати та постановити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та  витребувано справу з Приморського районного суду м. Одеси за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації, Комунального підприємства «Обласний інформаційно-аналітичний центр» про визнання незаконним та скасування розпорядження та наказу про звільнення, поновлення на роботі (посаді) та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу 
03 червня 2019 року надійшла касаційна скарга Одеської обласної державної адміністрації, в якому просив її відхилити, а оскаржувані рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що ці рішення є законними і обґрунтованими. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясували обставини, які мають значення для справи, зробили висновки, які не відповідають матеріалам справи, порушили норми матеріального і процесуального права.
В своїй касаційній скарзі скаржник зазначає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору (контракту) є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення Зазначає, що  станом на останній день дії трудового контракту 31 травня 2018 року сторонами не було поставлено вимог про припинення трудових відносин і при цьому з ним не було проведено повний розрахунок, а також не було видано належно оформлену трудову книжку, з чого слідує, що сторони трудового договору (контракту) не вчинили жодних дій, які мали б свідчити про припинення трудових відносин.
Скаржник зазначає, що  у зв`язку з відсутністю вимоги роботодавця про припинення з ним трудових відносин 01 червня 2018 року  він продовжив виконання обов`язків директора КП «Обласний інформаційно-аналітичний центр», так як він був допущений до роботи, про що також свідчить факт табелювання його саме 01 червня 2018 року.  А тому вважає що його у відповідності до ст.39-1 КЗпП України, трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. 
Крім того, скаржник в своїй касаційній скарзі посилається на те, що у голови Одеської ОДА відсутні повноваження на звільнення його з посади директора комунального підприємства, оскільки згідно зі Статутом підприємства та інформації з ЄДР єдиним власником (засновником) підприємства є Одеська обласна рада, а відповідно до п.п.4.1.4 Статуту в останній редакції від 15 червня 2016 року прийняття рішення про призначення директора підприємства, продовження строку дії укладеного з ним контракту та його звільнення з підстав порушення ним положень законодавства України, умов контракту та статуту є виключною компетенцією власника, а тому позивач вважає, що вказані обставини свідчать про те, що рішення про звільнення його з посади мало бути прийняте саме власником підприємства - Одеською обласною радою, а не головою Одеської ОДА.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 29 травня 2015 року на підставі рішення Одеської обласної ради №1376-VI «Про укладення контракту з директором КП «Одеський інформаційно-аналітичний центр», що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, повноваження з управління яким делеговано обласній державній адміністрації» було вирішено укласти контракт з директором цього комунального підприємства                          ОСОБА_1 строком на 3 роки; доручено голові обласної державної адміністрації укласти відповідний контракт.
Відтак, 01 червня 2015 року між Одеською ОДА та ОСОБА_1 був укладений контракт строком дії з 01 червня 2015 року  по 01 червня 2018 року. 
Відповідно до п.п.2.3.2 п.2.3 розділу 2 цього контракту наймач має право звільнити директора у разі закінчення строку дії контракту. 
Розпорядження голови Одеської обласної державної адміністрації Степанова М.В. №89/к-2018 від 31 травня 2018 року ОСОБА_1 звільнено  з посади та  наказом КП «Обласний інформаційно-аналітичний центр» №9/2018 від 01 червня 2018 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку із закінчення строку дії контракту.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
У частині третій статті 21 КЗпП України визначено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.
Враховуючи особливості зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.
З огляду на вказані норми матеріального права Верховний Суд зазначає, що на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.
Крім того, треба зазначити, що згідно з п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.
Положеннями ч. 2 ст. 15 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що у разі делегування місцевим державним адміністраціям районними чи обласними радами відповідних повноважень в їх управлінні перебувають також об`єкти спільної власності територіальних громад.
Згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до повноважень голови місцевої державної адміністрації належить укладення та розривання контрактів з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління відповідної місцевої державної адміністрації.
Як встановлено судами, що управління комунальним підприємством делеговано Одеській ОДА п.9 рішення Одеської облради від 21 березня 2017 року  №355 «Про обласний бюджет Одеської області на 2017 рік, про що також зазначено у рішення Одеської обласної ради від 14 березня 2018року  №649. Крім того, відповідно до п.3.2.2 рішення Одеської обласної ради від 22 вересня 2006 року №73-V «Про майно спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює рада» (з подальшими змінами) саме обласна державна адміністрація припиняє трудові контракти з керівниками підпорядкових комунальних підприємств, установ, організацій, закладів у випадку закінчення строку їх дії та власним бажанням.
Таким чином, судом першої та апеляційної інстанції дослідивши всі фактичні обставини справи прийшли до обґрунтованого висновку про те, що звільнення директора комунального підприємства Одеської обласної ради у разі закінчення строку дії контракту належить до повноважень голови Одеської ОДА. 
Відповідно до ст.241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. З огляду на те, що рішенням Одеської обласної ради №1376-VI був визначений трирічний строк дії контракту, а сам контракт був укладений                       01 червня 2015 року , то суди дійшли вірного висновку про те, що  трирічний строк його дії закінчувався саме 01 червня 2018. 
Отже, сторонами у справі укладено контракт від 01 червня 2015 року який є строковим, а положення трудового законодавства та умови контракту не містять обов`язків роботодавця попереджати керівника закладу про закінчення терміну дії контракту, тобто презюмується, що особа, яка займає керівну посаду повинна знати та розуміти вимоги чинного законодавства та належним чином їх виконувати.
Отже, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції, що звільнення позивача було здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства України, наймач здійснив своє волевиявлення на припинення трудових відносин з позивачем до закінчення строку дії контракту в належний спосіб, видавши відповідне розпорядження, при цьому позивач належним чином був проінформований про волевиявлення наймача, у зв`язку з чим видав наказ про звільнення у зв`язку з закінчення строку дії контракту.
Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої  судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2018 року та постанови Одеського апеляційного суду від 27 та 28 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             В. М. Сімоненко 
 
С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров