П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  824/103/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції:  Анісімов О.В. 
          Суддя-доповідач:  Шидловський В.Б. 

25 червня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області  на  рішення   Чернівецького окружного адміністративного суду  від  24 лютого 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про  зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
27.01.2020 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі – відповідач або ГУ ПФУ в Чернівецькій області), в якому просив суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 06.02.2019 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яка полягає у відмові у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 з підстав, викладених в листах Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22.04.2019 року № 13191/09 та від 15.02.2019 року № 5396/09.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із 06.02.2019 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
У частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплачувати в подальшому ОСОБА_1 пенсію за віком із 06.02.2019 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів – у задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58022, м.Чернівці, площа Центральна, 3, код ЄДРПОУ 40329345) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції № 0.0.1593435056.1 від 23.01.2020 року судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. (пропорційно задоволеним вимогам).
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява та додані до неї необхідні документи, подані в установленому порядку. Позивачем (представником позивача) не надано до управління оригінал (копії) будь-якого документу, який підтверджує громадянство України. Із посвідчення особи, яке видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль неможливо встановити факт належності громадянства України.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач виїхав на постійне місце проживання в Ізраїль, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль. 21.03.2018 року позивач документований посвідченням особи за № 007661761 від 21.03.2018 року, виданим Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль (а.с. 19-20).
Окрім цього, згідно листа Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області від 27.02.2019 року № 7301.2.1-1780/73.3.-19, стверджується належність позивача до громадянства України (а.с. 68).
06.02.2019 року уповноважений представник позивача, діючи на підставі довіреності, подав безпосередньо до ГУ ПФУ в Чернівецькій області особисту заяву позивача про призначеної пенсії за віком (а.с. 46-50).
Вказана заява була прийнята відповідачем разом із усіма доданими до неї документами 06.02.2019 року, що підтверджується відповідною відміткою на супровідному листі вих. № 4014 від 06.02.2019 року до заяви про призначення пенсії (а.с. 48).
Належність звернення із відповідною заявою для призначення пенсії позивачу до ГУ ПФУ в Чернівецькій області визначено листом Пенсійного фонду України від 22.02.2019 року № 4278/В-11 на звернення ОСОБА_2 (представника позивача у даній справі) від 07.02.2019 року № 4035 (вх. №4278/В-11 від 18.02.2019 року) (а.с. 42).
Розглянувши звернення позивача, ГУ ПФУ в Чернівецькій області листом № 5396/09 від 15.02.2019 року відмовило позивачу у призначенні пенсії, оскільки на даний час Верховною Радою України не ратифіковано Угоди між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення.
Крім того, зазначило, що надані до звернення документи не підтверджують факт наявності у ОСОБА_1 громадянства України або його перебування в Україні на законних підставах.
ГУ ПФУ в Чернівецькій області вказало, що відповідно до пункту 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). При цьому, згідно з пункту 2.22 вказаного Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. А тому, зазначило, що надане позивачем посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, не відповідає вимогам ст.8 Закону №1058-IV, п.2.9, п.2.22 Порядку № 22-1 та не дає підстав для розгляду питання призначення пенсії відповідно до законодавства України. Крім цього, для призначення пенсії не надано жодного документу, передбаченого п.2.1 Порядку, а саме: документу про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків (або відмітку в паспорті про відмову від прийняття такого номеру через свої релігійні переконання), документів про стаж тощо. Інформувало, що чоловіки, 1937 року народження, набувають право на пенсію після досягнення віку 60 років за наявності не менше 15 років страхового стажу. Разові з тим, документи, що підтверджують набуття ОСОБА_1 необхідного  страхового стажу відсутні. При цьому, зауважило, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. Враховуючи наведене, ГУ ПФУ в Чернівецькій області повідомлено про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії (а.с. 52-53).
Вказана відмова, оформлена листом № 5396/09 від 15.02.2019 року, направлена відповідачем на адресу уповноваженої особи позивача 15.02.2019 року (а.с. 54).
Окрім цього, судом також встановлено, що уповноважений представник позивача двічі звертався до ГУ ПФУ в Чернівецькій області із листами від 04.03.2019 року та 09.04.2019 року про надання додаткових документів для призначення пенсії позивачу, в якості додатків до яких додано копію довідки про присвоєння РНОКПП та документів, які підтверджують стаж (а.с. 55-61).
22.04.2019 року ГУ ПФУ в Чернівецькій області повторно надано відмову позивачу у призначенні пенсії, яка оформлена листом № 13191/09. Відмова, аргументами аналогічними доводами, які викладені в листі № 5396/09 від 15.02.2019 року (а.с. 65-66).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем були надані всі належні документи на призначення пенсії, та право позивача як громадянина України на призначення пенсії.
Суд апеляційної інстанції із зазначеним висновком суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Так, відповідно до пункту 1 частини 1 цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.
Виходячи з наведених законодавчих норм особа, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.
Таким чином, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.
Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Частиною 5 статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846). (далі Порядок)
Пунктом 1.1 Порядку передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Пунктом 2.1 Порядку визначений перелік документів, необхідних для призначення пенсії за віком.
За правилами пунктів 2.23 Порядку, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Відповідно до положень пункту 4.1 Порядку, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі (п.4.2 Порядку).
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку).
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п.4.7 Порядку).
Виходячи із системного аналізу наведених положень законодавства, яким врегульовано спірні відносини, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IVі затвердженого на виконання його положень Порядку № 22-1.
При цьому, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи визначені п. 2.1 Порядку, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку. Одночасно, орган, що призначає пенсію може здійснювати перевірку достовірності таких документів і зазначених у них відомостей, що узгоджується з пунктом 4.2 Порядку № 22-1.
При цьому, згідно з пунктом 2.9 цього Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Відповідно до ст.2 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III (далі Закон № 2235-III), якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Відповідно до статті 5 Закону № 2235-III, документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492-VI від 20.11.2012 р. документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.
Згідно із п.2 ч.1 ст.13 вказаного Закону до документів, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус, належать посвідчення водія; посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; посвідка на постійне проживання; посвідка на тимчасове проживання; картка мігранта; посвідчення біженця; проїзний документ біженця; посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.
Підставою для прийняття відповідачем рішення від 22 квітня 2019 року № 13191 про відмову в призначенні пенсії позивачу є не подання відповідачу паспорта або іншого документу, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.
Матеріали справи свідчать, що позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області разом з іншими документами було надано копію посвідчення особи, яке видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль від 21.03.2018 №311759518.
Суд зазначає, що вказане посвідчення особи громадянина Ізраїль, видане Державою Ізраїль, не підтверджує громадянство України у розумінні Закону України «Про громадянство України» та Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».
Суд звертає увагу на те, що інших документів на підтвердження наявності у позивача громадянства України (зокрема дійсного паспорту громадянина України або паспорту громадянина України для виїзду за кордон) станом на момент звернення з заявою до органу ПФУ позивачем не надано. Так само не надано таких документів ні до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що представником позивача до органу Пенсійного фонду України не було надано належного документу у розумінні наведених норм, що підтверджує громадянство України.
Суд першої інстанції вказував, що відповідно до листа Управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області від 27.02.2019 року № 7301.2.1-1780/73.3.-19, ОСОБА_1 являється громадянином України. 
Разом із тим у вказаному листі зазначено, що паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 в УДМС України в Чернівецькій області не документувався.
У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції, вважає помилковим посилання суду та позивача на вказаний лист, оскільки у даному випадку Порядком чітко передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, при цьому, перелік таких документів визначений Законом України «Про громадянство України» та Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», що представником не було дотримано.
За таких обставин, не надання позивачем документу, відповідно до вимог п.2.9 Порядку № 22-1, є підставою для відмови в призначенні пенсії за віком, з огляду на відсутність можливості ідентифікувати особу заявника та визначити її належність до громадянства України.
Зазначене вище узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.09.2018 р. у справі № 805/465/18-а.
Враховуючи вказані недоліки заяви про призначення пенсії, поданої ОСОБА_1 , та відсутність всіх необхідних додатків, відповідач не мав можливості розглянути її по суті та прийняти законне та обґрунтоване рішення. Питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 не може бути розглянуто без надання ним (або уповноваженим представником) заяви про призначення пенсії у відповідності до зразка встановленого додатком № 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій та документа, що посвідчує особу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 р. у справі № 805/153/18-а.
Отже, суд дійшов до висновку, що рішенням відповідача від 22 квітня 2019 року № 13191, позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав того, що заявником для призначення пенсії за віком не надано всіх необхідних документів.
Статтею 317 КАС України встановлено, що підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до викладеного, суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції невірно вирішив справу в зв`язку з порушенням норм матеріального закону, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та прийняття нового рішення з відмовою у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити  частково.
Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року  скасувати.
Прийняти нове рішення.
У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.