УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 644/6982/16-ц
провадження № 61-8648ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС КІ МО», 
 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 4 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС КІ МО» про стягнення боргу за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ЕС КІ МО» з позовом про стягнення боргу за договором позики.
Рішенням Орджонікідзевський районний суд м. Харкова від 25 лютого 2020 року позов задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 48 980 000 грн, що еквівалентно 2 000 000 доларів США, в межах вартості майна, одержаного у спадщину після ОСОБА_3 .
Стягнено з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 10 510 грн.
У іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2020 року.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 4 червня 2020 року клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про призначення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документів задоволено.
Призначено комплексну почеркознавчу та технічну експертизу документів, на вирішення якої поставлено наступні питання:
- чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у договорі позики від 2 жовтня 2010 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що міститься в нижньому правому куті документа знизу від друкованого тексту «Ідентифікаційний номер 1800401636», чи іншою особою?
- чи виготовлений підпис від імені ОСОБА_3 в нижньому правому куті документа знизу від друкованого тексту «Ідентифікаційний номер 1800401636» у договорі позики від 2 жовтня 2010 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у той час, яким датований документ, а саме 2 серпня 2010 року?
- у якій послідовності виконувалися реквізити договору позики від 2 жовтня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме: друкований текст виготовлений за допомогою знакодрукувального пристрою, підпис від імені ОСОБА_1 в лівому нижньому куті документа, підпис від імені ОСОБА_3 в нижньому правому куті документа?
- чи виготовлені (виконані) фрагменти договору позики від 2 жовтня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у різний час: друкований текст виготовлений за допомогою знакодрукувального пристрою, підпис від імені ОСОБА_1 в лівому нижньому куті документа, підпис від імені ОСОБА_3 в нижньому правому куті документа?
- чи в один період часу були виконані рукописний текст «02.08.2010 ОСОБА_5 », рукописний текст « ОСОБА_6 02.08.2010», підпис від імені ОСОБА_3 в нижньому правому куті документа знизу від друкованого тексту «Ідентифікаційний номер 1800401636», підпис від імені ОСОБА_1 в нижньому лівому куті документа знизу від друкованого тексту «Ідентифікаційний номер 2240702470» у договорі позики від 2 жовтня 2010 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .?
- якою є різниця у часі між виконанням рукописного тексту «02.08.2010 ОСОБА_5 », рукописного тексту « ОСОБА_6 02.08.2010», підпису від імені ОСОБА_3 в нижньому правому куті документа знизу від друкованого тексту «Ідентифікаційний номер 500401636», підпису від імені ОСОБА_1 в нижньому лівому куті документа знизу від друкованого тексту «Ідентифікаційний номер 2240702470» у договорі позики від 2 жовтня 2010 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .?
- чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у розписці про отримання позики від 2 жовтня 2010 року, що міститься між друкованим текстом «Підпис» та « ОСОБА_3 », ним чи іншою особою?
- чи виготовлений підпис від імені ОСОБА_3 в розписці про отримання позики від 2 жовтня 2010 року між друкованим текстом «Підпис» та « ОСОБА_3 » у той час, яким датований документ, а саме 2 серпня 2010 року?
- у якій послідовності виконувалися реквізити розписки про отримання позики від 2 жовтня 2010 року, а саме: друкований текст виготовлений за допомогою знакодрукувального пристрою, підпис від імені ОСОБА_3 між друкованим текстом «Підпис» « ОСОБА_3 »? 
- чи виготовлені (виконані) фрагменти розписки про отримання позики від 2 жовтня 2010 року у різний час: друкований текст виготовлений за допомогою знакодрукувального пристрою, підпис від імені ОСОБА_3 між друкованим текстом «Підпис» та « ОСОБА_3 »?
- чи в один період часу були виконані підпис від імені ОСОБА_3 між друкованим текстом «Підпис» « ОСОБА_3 », підпис від імені ОСОБА_5 зліва від друкованого тексту « ОСОБА_5 », підпис від імені ОСОБА_7 зліва від друкованого тексту « ОСОБА_6 » у розписці про отримання позики від 2 жовтня 2010 року?
- якою є різниця у часі між виконанням підпису від імені ОСОБА_3 між друкованим текстом «Підпис» « ОСОБА_3 », підпису від імені ОСОБА_5 зліва від друкованого тексту « ОСОБА_5 », підпис від імені ОСОБА_7 зліва від друкованого тексту « ОСОБА_6 » у розписці про отримання позики від 2 жовтня 2010 року?
Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. 
Попереджено експертів про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384, 385 Кримінального кодексу (далі- КК) України.
Для проведення експертизи надано матеріали цивільної справи    № 644/6982/16-ц.
Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 .
На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, Харківський апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_2 зазначала про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 , тому є необхідним призначення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документів. Оскільки для проведення зазначеної експертизи потрібний значний проміжок часу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зупинення провадження у справі на час її проведення.
Не погоджуючись із ухвалою Харківського апеляційного суду від 4 червня 2020 року, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати зазначене судове рішення.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.
Згідно зі статтею 25 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Ухвала апеляційного суду про призначення експертизи у справі не входить до переліку судових рішень, які можуть бути предметом оскарження у касаційному порядку в контексті положень пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України, тому вказане судове рішення в частині призначення експертизи не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Щодо касаційної скарги оскарження ухвали в частині зупинення провадження касаційний суд дійшов наступного висновку.
З аналізу статті 389 ЦПК України вбачається, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про зупинення провадження.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень) (частина друга статті 392 ЦПК України).
ОСОБА_1  обґрунтовує касаційну скаргу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права. 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення у частині зупинення провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Пунктом 5 частини першої статті 252 ЦПК України суду надано право зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи. 
Проведення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи може потребувати певного тривалого періоду часу й існує обґрунтована необхідність зупинити провадження у справі на час проведення такої експертизи, що є правом суду. 
Призначення експертизи у цивільних справах допускається під час судового розгляду. Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи не суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства України.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зупинення провадження у справі на час проведення експертизи.
Апеляційний суд правильно вказав, що зупинення провадження у справі є доцільним і процесуально обґрунтованим, оскільки, зупиняючи провадження у справі на час проведення експертизи, суд скористався правом, передбаченим пунктом 5 частини першої статті 252 ЦПК України.
Висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані. 
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 4 червня 2020 року в частині зупинення провадження у справі є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення. Судове рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
Оскільки оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції в частині зупинення провадження є законною і обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального права і підстави для її скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 4 червня 2020 року суд відмовляє.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 4 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС КІ МО» про стягнення боргу за договором позики.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                        С. О. Карпенко 
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов