ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року	Львів	Справа № 460/3607/19 пров. № А/857/4966/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                      Шевчук С.М.,
суддів                                                           Кухтея Р.В., Носа С.П. 
секретаря судового засідання                    Ігнатищ Л.М.,
представника позивача                              Скрипнюка В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року (ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін Рівненським окружним адміністративним судом під головуванням судді Щербакова В.В., повний текст рішення складено 04 березня 2020 року) у справі №460/3607/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1    до Поліської митниці Держмитслужби   про визнання протиправною та скасування рішення та картки відмови, суд –
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 ( далі – позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської митниці ДФС (далі відповідач), про скасування рішення Рівненської митниці ДФС від 23.08.2019 року №UА204000/2019/000701/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2019/0071704.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він 26.07.2019 придбав автомобіль у продавця J.W. HANDELSGESELLSHAFT GmbHIn ERLIH 2 за ціною 33 200,00 євро без ПДВ, та сума в 6 000 євро – розмір ПДВ, згідно рахунку-фактури (інвойсу) від 26.07.2019 № RG519644.
Суд здійснив заміну Рівненської митниці ДФС її правонаступником – Поліською митницею Держмитслужби.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано      протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 23 серпня 2019 року №UА204000/2019/000701/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2019/0071704.Стягнуто на користь ОСОБА_1 (посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 видана, 08.10.2014, орган, що видав 5601, ІПНПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Поліської митниці Держмитслужби (вулиця Соборна, 104, місто Рівне, 33028, код ЄДРПОУ 43350097), судовий збір в розмірі 2839,42 грн.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки на його думку, рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи а також розгляд справи проведено без виклику сторін, чим позбавлено відповідача можливості надати пояснення.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем сплачено за придбаний автомобіль кошти у розмірі 39 200 євро, а митну вартість заявлено 33 200 євро, матеріали справи не містять оскаржуваної картки відмови № UA204000/2019/0071704. Відповідач вказує, що подана митна декларація від 06.08.2019 року №19ВУ300211390002Е2 не містить вартісних відомостей, а тому не може бути використана в якості документу для порівняльного аналізу вартості товару. Враховуючи це, декларанту було направлено письмову вимогу про необхідність подання додаткових документів. Для визначення митної вартості оцінюваного товару відповідачем використано інформацію з електронного довідника SuperSchwacke.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу у якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити без змін рішення суду першої інстанції. По суті доводи відзиву співпадають з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному  судовому рішенні.
Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку та на електронну пошту, зазначену даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляв.
ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.08.2019 декларантом позивача оформлено та подано відповідачу митну декларацію № UА204010/2019/228175, якою заявлено до митного оформлення імпортований товар: транспортний засіб – легковий      автомобіль (бувший у використанні) марки «Mercedes-Benz», модель «GLE 400 4MATIC», 2016 р.в., ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 , країна відправлення/експорту - Німеччина, загальною вартістю 39 200,00 EUR за методом визначення митної вартості - 1 (за ціною договору).
Для митного оформлення відповідачу було подано, зокрема, такі документи: рахунок-фактура (інвойс) від 26.07.2019 № RG519644; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 10.08.2019 № UА205010/2019/322233; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 06.05.2016 № EP409463; договір про надання послуг митного брокера від 08.08.2019 № 08/08/19-БШ/Ф; посвідка про постійне проживання (підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні) від 08.10.2014 № ІН048879; фото ТЗ від 14.08.2019; платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів від 08.08.2019 № 0.0.1430632843.1; платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів від 08.08.2019 № 0.0.1430646983.1; копія митної декларації країни відправлення 06.08.2019 19DE300211390002E2.
Також встановлено, що відповідачем 14.08.2019, декларанту направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів зокрема, касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; виписку з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товару, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.
Також повідомлено, що у відповідності до частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Декларантом на електронне повідомлення митниці стосовно необхідності надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів надіслано лист від 23.08.2019 № 23/08/19, яким відповідачу надано витребувані документи, а саме: висновок експерта-товарознавця щодо вартості імпортованого транспортного засобу – звіт № 133/19 від 20.08.2019; банківські платіжні документи від 29.07.2019 № 92103600600002137; від 22.08.2019 № 9234101650000766, довідка від 12.08.2019, довідка від 22.08.2019, пояснення від 23.08.2019.
За результатами аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, відповідачем зроблено висновок, що такі документи не містять достатніх даних для підтвердження обраного декларантом методу визначення митної вартості.
23.08.2019 Рівненською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UА204000/2019/000701/2 по митній декларації №UА204010/2019/228175, за яким митну вартість легкового автомобіля (бувшого у використанні) марки «Mercedes-Benz», модель «GLE 400 4MATIC», 2016 р.в., бувший у використанні, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 , країна відправлення/експорту – Німеччина  визначено за резервним методом та збільшено з 33 200,00 EUR до 43 250.00 євро.
В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що у поданих до митного оформлення документах заявлено неповні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена (підлягає сплаті за товари), враховуючи вартість КТЗ відносно електронного довідника SuperSHCWACKE вартість товару складає 43 250.00 євро. Також в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що вартість транспортного засобу на експорт за даними наданого рахунку фактури становить 33200Євро. Окрім того зазначено суму депозиту у 6000Євро. Документів про факт оплати товару (чеки, касові документи, тощо) не надано. Також вказує, що до вказаних правовідносин з переказу коштів залучений ще один учасник угоди, який за даними наданих довідок провів оплату за транспортний засіб позивача. Окрім того, відповідач вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження пояснень стосовно того, що він являється працівником фірми нерезидента (Чехія). Митна декларація  країни відправлення не містить вартісних показників, а відтак не може бути доказом фактичної вартості товару яка сплачена. Звіт про оцінку КТЗ від 20.08.2019року не відповідає Методикам товарознавчої експертизи, долучені до звіту фотографії не відповідають пошкодженням відображеним в акті митного огляду від 10.08.2019року. 
Саме ця інформація і зазначена, як інформація, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу.
З огляду на викладене, відповідачем було скориговано митну вартість на підставі наявних у нього відомостей (періодичне видання: електронний довідник SuperSHCWACKE із застосуванням другорядного (резервного) методу. Для визначення митної вартості транспортного засобу митний орган використав наказ ДМСУ 13.10.2006 №885 «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних вузлів та агрегатів», наказ ДМСУ від 11.09.2015 № 689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», наказу МФУ від 31.07.2015 № 684 «Про затвердження Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю» та довідкову інформацію з електронного довідника SuperSHCWACKE.
При цьому, у зазначеному рішенні митним органом вказано про неможливість застосування другорядних методів визначення митної вартості (статті 58-63 Митного кодексу України) у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті 59, 60 Митного Кодексу України) та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів на основі віднімання вартості та на основі додавання вартості (статті 62, 63 Митного кодексу України).
Відповідно до цього, Рівненською митницею ДФС винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №№UA204000/2019/00717, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією від 14.08.2019 № UА204010/2019/228175. Причиною відмови зазначено наступне: «Митна вартість товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з відсутністю у поданих до митного оформлення документах належних відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена (підлягає сплаті за ці товари), неподанням декларантом додаткових документів, витребуваних органом доходів і зборів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині 2-4 статті 53 Митного кодексу України». Для можливості проведення митного оформлення вказано на проведення декларування, здійснивши коригування митної вартості відповідно до Рішення про коригування митної вартості товарів від 23.08.2019 № UA204000/2019/000701/2.
ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, щоусі основні документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів, тобто ті, які визначені у частинах 1-2 статті 53 Митного кодексу України, декларант позивача митному органу надав. При цьому жодних розбіжностей чи суперечностей подані позивачем документи не містили і зворотного відповідачем не доведено. Суд першої інстанції зазначив, що інформація з електронного довідника SuperSchwakeне може бути самостійною підставою для витребування митним органом додаткових документів з метою підтвердження заявленої митної вартості, якщо при цьому подані до митного оформлення разом з митною декларацією документи не містять розбіжностей, ознак підробки та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всі відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Суд першої інстанції зробив висновок, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваних рішень.
ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 54 Митного кодексу України (далі – МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1).
Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. 
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності – ін.ші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
З матеріалів справи вбачається, що разом з митною декларацією позивач на підтвердження задекларованої ним митної вартості надав ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраного методу її визначення. Зокрема, додано:
рахунок-фактура (інвойс) від 26.07.2019 № RG519644; 
акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 10.08.2019 № UА205010/2019/322233; 
свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 06.05.2016 № EP409463;
договір про надання послуг митного брокера від 08.08.2019 № 08/08/19-БШ/Ф;
посвідка про постійне проживання (підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні) від 08.10.2014 № ІН048879; 
фото ТЗ від 14.08.2019; 
платіжне доручення, щопідтверджує сплату митних та інших платежів від 08.08.2019 № 0.0.1430632843.1; 
платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів від 08.08.2019 № 0.0.1430646983.1; 
копія митної декларації країни відправлення 06.08.2019 19DE300211390002E2.
Згідно з частинами 1 та 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).
Відповідно до пункту 1 частини 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Отже, орган доходів і зборів зобов`язаний досліджувати документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості.
15.02.2011 Україна приєдналася до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції) (Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур" від 15.02.2011 N 3018-VI). Ця Конвенція набрала чинності для України 15 вересня 2011 року.
Відповідно до Стандартного правила 6.4 Додатка II до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Загальний додаток) "Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, у тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки". Із цього правила, зокрема, випливає, що "для цільового добору конкретних операцій вибірка товарів, транспортних засобів чи документів з метою перевірки повинна ґрунтуватися на профілях ризику. Така заснована на вибірковості, процедура допускає також випадковий добір на основі статистичної вибірки чи ініціативи співробітника митниці, заснованої на його досвіді чи інтуїції" (пункт 7.1 Рекомендацій до Загального додатка до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції)). Тобто наведене Стандартне правило передбачає, що поглибленій перевірці підлягають документи, стосовно яких спрацювала система управління ризиками, або документи, відібрані співробітниками митниці.
Статтею 320 МК України було запроваджено вибірковість митного контролю, яка, зокрема, означала те, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками (частина перша).
У логічному зв`язку з наведеним положенням перебуває положення частини другої статті 361 цього ж Кодексу, відповідно до якої органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.
Згідно з пунктом 3.5 Положення про систему аналізу й селекції факторів ризику при визначенні окремих форм митного контролю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 27.05.2005 № 435, одним із критеріїв ризику закріплено факт того, що "заявлена митна вартість товарів значно відрізняється від ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів при їх увезенні на митну територію Україну".
За результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до статті 337 МК України, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування інструментів з управління ризиками (пункт 7.1 Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками в митній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 597).
При декларуванні товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України, у процесі оформлення МД використовується Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затверджений          наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, та відомчі класифікатори інформації з питань державної митної справи, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011, яким, зокрема, передбачені різні форми перевірки документів та матеріалів, як-то: витребування оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів (код митної формальності - 101-1); перевірка відповідності відомостей, які містяться в українській митній декларації, відомостям, що містяться у відповідному паперовому примірнику (електронній копії) митної декларації суміжної сторони (книжці МДП) (код митної формальності – 102-1); перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби (код митної формальності – 103-1); контроль правильності визначення митної вартості товарів (код митної формальності – 105-2), витребування документів, які підтверджують митну вартість товару (код митної формальності 106-2).
Отже, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що поглиблена перевірка документів, доданих до митної декларації, на предмет їх достовірності та правильності визначення митної вартості товару здійснюється виключно при спрацюванні системи управління ризиками або у випадках, які визначаються митниками на основі власного досвіду чи інтуїції.
Згаданий Класифікатор митних формальностей передбачає, що одним із наслідків спрацювання системи управління ризиками може бути проведення такої формальності, як "витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів" (код митної формальності – 106-2). Проте, митний контроль та митне оформлення як складові митної процедури є частиною адміністративних процедур із провадження справи декларанта щодо пропуску його товарів через митний кордон України. Факт відхилення рівня задекларованої митної вартості від рівня митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не стосується обставин справи; він стосується фактів, які були зафіксовані під час провадження справ щодо інших товарів. Факт відхилення рівня митної вартості є лише приводом для вчинення певних адміністративних процедур, проте сам собою не є доказом у справі, у якій провадяться адміністративні (митні) процедури.
Отже, правові акти суб`єкта владних повноважень, в тому числі процедурне рішення митного органу про витребування додаткових документів, може бути ухвалене, ґрунтуючись лише на доказах у справі, а такими доказами передусім є документи, додані до митної декларації.
Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.
Отже і факт того, що інформація з електронного довідника SuperSchwake відрізняється від заявленої декларантом митної вартості не може бути підставою для витребування додаткових документів.
Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 № 689. Так, у пункті 8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої-четвертої статті 53 МК України здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 МК України та частиною першою статті 55 цього Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів. Тобто, при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.
Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках: 
якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності;
не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;
не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Відповідно до    пункту 2 ч.4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.
З наведеного слідує, що правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність перелічених у частині 3 статті 53 МК України підстав, про які митний орган зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта    із зазначенням у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.
Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які, в свою чергу, перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів, за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.
Натомість, як вбачається з матеріалів справи відповідачем не було направлено декларанту письмового повідомлення із зазначенням конкретних підстав (за переліком приведеним у частині 3 статті 53 МК України) для витребування додаткових документів та причин за яких митна вартість не може бути визначена на основі наданих декларантом митному органу документах, як того вимагає п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України.
Відповідачем 14.08.2019 року, декларанту направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України, зокрема, касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; виписку з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товару, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Також повідомлено, що у відповідності до частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Надане декларанту електронне повідомлення про необхідність подання    митному органу додаткових документів не містить відомостей щодо правових підстав для витребування таких документі, не містить конкретизованих причин та обставин стосовно виявлених розбіжностей у поданих митному органу документах, а також не містить    переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем.
Отож такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями ч. 3 ст. 53 та п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.
Як підсумок, зазначені обставини справи не можуть свідчити про наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості з підстав перелічених у ч. 3 ст. 53 МК України, про які    митний орган зобов`язаний був в установленому порядку повідомити декларанта, у зв`язку з чим пов`язується подальша можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Натомість відповідач названих положень законодавства не дотримався.    
Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення відповідачем  митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Стосовно ж правових підстав для винесення митним органом рішення про коригування митної вартості, то частина 1 ст.55 МК України передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунок митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Отож, саме ці вище перелічені випадки і є правовою підставою, визначеною ст. 55 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості.
Натомість, як слідує із змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, митний орган не зазначив жодної із підстав, перелічених у ст. 55 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості. В якості підстави для коригування митної вартості товару відповідач навів підставу: інформація, що призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, декларантом заявлено неповні відомості щодо складових митної вартості, враховуючи вартість, що міститься в електронному довіднику SuperSchwake вартість даного товару є вищою за заявлену декларантом. За основу для обрахунку митної вартості транспортного засобу взято інформацію щодо вартості транспортного засобу обрахованого згідно електронного довідника SuperSchwake у розмірі 43 250.00 євро; документів про факт оплати товару (чеки, касові документи, тощо) не надано; до переказу  коштів залучений ще один учасник угоди, який за даними наданих довідок провів оплату за транспортний засіб позивача; позивачем не надано доказів на підтвердження пояснень стосовно того, що він являється працівником фірми нерезидента (Чехія); митна декларація  країни відправлення не містить вартісних показників, а відтак не може бути доказом фактичної вартості товару яка сплачена; звіт про оцінку КТЗ від 20.08.2019року не відповідає Методикам товарознавчої експертизи.
Однак, прививши такі відомості, відповідач не зазначив, яким чином вказані відомості щодо переказу коштів через фірму нерезидента, відсутність платіжних документів щодо прямої сплати  вартості транспортного засобу покупцем на рахунки продавця, відсутності у митній декларації  країни відправлення вартісних показників; відсутності доказів працевлаштування позивача у фірмі нерезидента (Чехія), недоліки звіту впливають на числові значення та вартість транспортного засобу визначено у рахунку –фактурі (інвойс) від 26.07.2019 № RG519644. Відповідач не зазначив в яких саме документах він виявив неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі і в чому саме полягає невірне визначення митної вартості транспортного засобу. Також відповідач не дав оцінки банківським платіжним документам від 29.07.2019 № 92103600600002137; від 22.08.2019 № 9234101650000766, довідка від 12.08.2019, довідка від 22.08.2019, пояснення від 23.08.2019, які підтверджують обставини щодо оплати вартості транспортного засобу згідно рахунку –фактурі (інвойс) від 26.07.2019 № RG519644  у сумі 33200 Євро для працівника ОСОБА_2 , а також підтверджують обставини стосовно того, що 6000 Євро є поверненням завдатку. 
Відтак, колегією суддів приходить до висновку, що митним органом не конкретизовано ні у вимозі про витребування додаткових доказів, ні в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, яких саме відомостей не міститься у поданих до митного оформлення документах, які на думку митного органу, підтвердили б задекларовану митну вартість імпортованого товару або які з поданих документів на підтвердження числового значення задекларованої митної вартості містять розбіжності, або не містять всіх відомостей, що підтверджують їх числові значення митної вартості.
Відповідно до частини 2 статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Колегією суддів встановлено, що в супереч положень п.1 та п.3 ч.2 ст. 55 МК України в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідач не навів обов`язкових відомостей щодо обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі поданих позивачем документів, а також не зазначив вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів.    
Водночас, колегія суддів зазначає, що приведені відповідачем доводи з приводу того, що інформація, що міститься в електронному довіднику SuperSchwake вартість даного товару є вищою за заявлену декларантом не є правовою підставою, визначеною ч. 1 ст.55 МК України, для коригування митної вартості. 
Також оскаржуване рішення всупереч п.2 ч.2 ст.55 МК України не містить інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом    та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
З огляду на обумовлені обставини колегія суддів дійшла висновку, що зміст оскаржуваного рішення не відповідає вимогам, переліченим у підпунктах 1, 2, 3, 4 частини 2 статті 55 МК України.
Окрім того, судом встановлено, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості є наслідком неналежного вчинення відповідачем дій по формуванню направленої позивачу вимоги, яка не містила конкретизованих причин, за яких митний орган не міг підтвердити числові значення задекларованої позивачем митної вартості та чіткого переліку документів (із переліку, зазначеного у ч. 3 ст. 53 МК України), які слід було подати позивачу на підтвердження обставин з приводу задекларованої ним митної вартості.
Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Натомість, з огляду на приведені судом фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості та дії відповідача, які йому передували, не відповідають таким критеріям, як: використання повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). При цьому, зміст оскаржуваного рішення не містить всіх обов`язкових відомостей, визначених підпунктах 1, 2, 3, 4 частини 2 статті 55 МК України.
Водночас, досліджуючи питання щодо застосованої відповідачем митної вартості товару наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом (п. 2 ч.2 ст. 55 МК України), та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (п.4 ч.2 ст. 55 МК України) та які повинні в силу приписів ст. 55 МК України бути зазначені у рішенні про коригування митної вартості (п.2 ч. 2 ст.55), то колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до положень статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні, не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини першої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Частиною другою статті 64 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. 
В супереч наведеному, відповідач за основу взяв не раніше визнані    органами доходів і зборів митні вартості такого ж товару, а інформацію, що міститься в електронному довіднику SuperSchwake, що суперечить положенням ч.2 ст. 64 МК України.
При цьому,    митний орган не навів у рішенні про коригування заявленої митної вартості, ні    номеру, ні    дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, як того вимагає ч.2 ст. 64 МК України. Також, митний орган не навів пояснень щодо обґрунтування числового значення митної вартості товарів з урахуванням технічних характеристик товару, зроблених коригувань на обсяги партії, умов поставки.
Як наслідок    митний орган не довів обставин з приводу того, що    вартість товару    обумовлена в електронному довіднику SuperSchwakeє митною вартістю визначеною відповідно до ч. 2 статті 64 Митного кодексу України і така митна вартість співпадає за номенклатурою, технічними властивостями    імпортованого позивачем товару та умовами поставки, та іншими приведеними вище характеристиками.
Зважаючи на викладене, використана відповідачем інформація про вартісну    оцінку ввезеного на митну територію України товару із покликанням на відомості в електронного довідника SuperSchwakeне може вважатись спорідненою та найбільш еквівалентною за своєю митною вартістю ціні імпортованого позивачем товару та такою що здійснена з дотриманням положень ч.2 ст. 64 МК України.
Стосовно ж доводів відповідача з приводу неможливості застосування    основного методу (за ціною договору) у зв`язку з тим, що позивачем не подано до митного оформлення документів, що свідчили б про факт оплати товару, то   по-перше колегія    суддів зазначає, що відповідачу надано платіжний документ про переказ коштів.  По –друге, платіжний документ свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів (договірну вартість), яка має бути сплачена за відповідний товар.
З цього приводу необхідно взяти до уваги, що прямого зв`язку між відомостями, відображеними у платіжному документі щодо сплаченої суми та договірною (яка є одночасно і митною) вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме чеку, квитанції, платіжного доручення чи іншого банківського документа  щодо прямого переказу покупцем коштів на фірму –продавця не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.
Такий висновок зроблений Верховним Судом 03.04.2018 у справі № 809/322/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом.
Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).
Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Водночас колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять: копію договору/рахунку від 26.07.2019 року №RG9644 (а.с. 28), банківські платіжні документи від 29.07.2019 № 92103600600002137 (а.с 31); від 22.08.2019 № 9234101650000766 (а.с. 35), довідку від 12.08.2019 (а.с 36), довідку від 22.08.2019 (а.с 37), пояснення від 23.08.2019 (а.с 39).
Окрім того, на запит відповідача було надано звіт №133/19 (а.с 41) про оцінку колісного транспортного засобу mercedes-benzgle 400 4matic, vin-wdc1660561a734237, де визначено вартість вказаного автомобіля на дату оцінки на рівні 31 506,95 євро, що не перевищує    задекларовану позивачем вартість товару.
Враховуючи викладені обставини колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що приведені митним органом (в оскаржуваному рішенні) відомості щодо коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу не дають підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Отже, у суду першої інстанції були обґрунтовані підстави для висновку, що прийняте відповідачем оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару є протиправними та такими, що підлягає скасуванню.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Окрім того, як стверджує відповідач, копія оскаржуваної картки відмови не долучена до матеріалів справи, проте матеріали справи містять копію картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA20400/2019/00717 від 23.08.2019 року, що містить посилання на оскаржуване рішення про коригування митної вартості №UА204000/2019/000701/2. З огляду на це колегія суддів прийшла до висновку , що суд першої інстанції допустив описку у написанні номеру та дати картки відмови.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Відповідно до статті 253 КАС України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Твердження апеляційної скарги про те, що розгляд справи проведено без виклику сторін, тим самим позбавлено відповідача можливості надати пояснення колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до п. 10 частини 6 ст. 12 КАС України  справами незначної складності є  інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
   За правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".
Відповідно до ст. 257 КАС України  за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з частиною 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За наведених обставин, до повноважень суду віднесено вирішення питання щодо віднесення даної справи до справ незначної складності та розгляду їх за правилами спрощеного позовного провадження.
Із матеріалів справи слідує, що суд відніс вказану справу на підставі п. 10 частини 6 ст. 12 КАС України  до справ незначної складності та призначив розгляд справиза правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
Ухвалу від 16.12.2019 року про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження в адміністративній справі та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження відповідачем отримано 23.12.2019 року.
Відповідно до статті 257 КАС України дана справа може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач 02.01.2020 року подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому виклав мотиви своїх заперечень проти позовної заяви, а також подав клопотання про здійснення процесуального правонаступництва у справі, відповідно Рівненська митниця ДФС скористалася своїм правом надати пояснення суду. 
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач не заявляв клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.
З огляду на приведені обставини справи, судом не порушено порядку розгляду справ за правилам спрощеного позовного провадження.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Керуючись ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі №460/3607/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 25.06.2020.