ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 923/1141/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Ярош А.І.
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,
секретар судового засідання Молодов В.С.,
Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ЛЕКС" 
на рішення Господарського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року
по справі №923/1141/19
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРІОН СИСТЕМ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ЛЕКС"
про стягнення 292 553,05 грн.,
за участю представників сторін:
від позивача -  Сонько В.В., Ордер ВТ  № 1000345,  дата видачі : 23.06.20; Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРІОН СИСТЕМ"; 
від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРІОН СИСТЕМ" - не з`явився,
У грудні 2019 року до Господарського суду Херсонської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН СИСТЕМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛЕКС» про стягнення основного боргу за договором підряду № 6/03-1 в сумі 268   416,70 грн., інфляційних збитків в сумі 2147,33 грн., 3% річних в сумі 1323,70 грн., пеню в сумі 20665,32 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням зобов`язань Відповідачем за договором підряду № 6/03-1 від 06.03.2019 року, а саме прострочення виконання грошового зобов`язання передбаченого п.2.3 Договору. 
Позивач зазначав, що на адресу Відповідача надсилався лист-вимога від 21.11.2019 року про сплату 268416,70 грн. основного боргу. Проте, Відповідач відповіді не надав та суму основного боргу у розмірі 268   416,70 грн. на користь Позивача станом на день подання позову не сплатив. 
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року (суддя Соловйов К.В.) закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 268416, 70 грн. основного боргу. В іншій частині позовних вимог задоволено. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ЛЕКС" на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН СИСТЕМ» 3% річних в сумі 1323,70 грн., інфляційних збитків в сумі 2147,33 грн., пеню в сумі 20665,32 грн., 1921 грн. компенсації витрат по сплаті судового збору, 8408 грн. компенсації витрат на правничу допомогу. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано сплатою Відповідачем заборгованості в повному обсязі після відкриття судом провадження в даній справі. 
Щодо розподілу судового збору, витрат на правничу допомогу та нарахування інфляційних витрат, річних та пені, суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив наступне. 
Розрахунки заявлених до стягнення з відповідача 2147,33грн інфляційних втрат та 1323,70грн річних (3%) виконані у відповідності до положень ч.2   ст.625 Цивільного кодексу України, а розрахунок інфляційних втрат ще й, додатково, у відповідності до положень   листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.; відповідачем не було надано будь-яких обґрунтованих заперечень щодо виконаних позивачем розрахунків чи контррозрахунків.
Також суд перевірив розрахунок заявленої до стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 20665,32грн та встановлено, що цей розрахунок відповідає положенням п.4.3 укладеного між сторонами договору підряду та приписам ст.ст.230,   231 Господарського кодексу України.
Посилаючись на норми чинного національного законодавства та за   встановлених  обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що  витрати позивача на оплату правової допомоги у розмірі 8408,00грн покладаються в повному обсязі на відповідача.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛЕКС» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 12.03.2020 року у справі №923/1141/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН СИСТЕМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛЕКС» про стягнення основного боргу, пені, інфляційних збитків та 3% річних та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
          Апеляційну скаргу мотивовано порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що Позивач не в повній мірі виконав свої вимоги щодо належного устаткування металевої конструкції. 
          В результаті чого, було складено Акт виявлених недоліків та визначено термін його виконання. На день подання апеляційної скарги, недоліки, за вище вказаним Актом, Позивачем не виправлено. 
          Також, скаржник зауважує, що Позивачем не надано суду і Відповідачу Акту виконаних робіт за кожним етапом виконаної роботи за Договором підряду № 6/03-1 від 06.03.2019 року, у зв`язку з чим, незрозумілі підстави, з яких виходив суд першої інстанції про наявність боргу та яким чином визначив період виникнення заборгованості. 
          Апелянт зауважує, що судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що Відповідач бажав вчасно розрахуватися за Договором, проте у Позивача  не було можливості зареєструвати податкові декларації, в результаті чого, виникла заборгованість за заблокованими податковими накладними перед Відповідачем у розмірі 105497, 00 грн., про що Позивач самостійно  повідомив Відповідача електронною поштою та просив не проводити остаточного розрахунку. 
          Позивач, в свою чергу, не повідомив Відповідача коли саме було розблоковано його ПН, і коли Відповідач може проводити сплату, чим штучно ввів Відповідача в статус боржника, в подальшому звернувся до суду, в тому числі й з додатковими вимогами про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних. 
Скаржник звертає увагу суду на те, що не погоджується з визначеним розміром штрафних санкцій,  у зв`язку з відсутністю Актів приймання-передачі за кожним етапом виконаних робіт, строк нарахування таких штрафних санкцій не настав.
          Крім того, як  тільки Відповідачу стало відомо з Позовної заяви та додатків до неї, про те, що сплату проводити є можливість, Відповідач одразу виконав свої обов`язки та сплатив суму залишку по вартості послуг за Договором. 
          Апелянт, враховуючи невизнання позиву в цілому, вважає також, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто на користь Позивача 8408,00 грн., компенсацій витрат на правничу допомогу, оскільки розмір витрат Позивача не підтверджено згідно з умовами договору про надання професійної правничої/правової допомоги, а надані розрахункові документи суперечать один одному ( до позову подано розрахунок з іншою сумою, ніж в останньому поясненні); обсяг наданої правничої допомоги перебільшено, погодинний час не відповідає дійсності; ставку погодинної оплати поза судовим засіданням завищено.
          Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13 травня 2020 року було відкрито апеляційне провадження у справі №923/1141/19 за апеляційною скаргою  Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛЕКС» на рішення Господарського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року.
          Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
В судове засідання 23.06.2020 року з`явився представник позивача, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.
Представник апелянта не з`явився в судове засідання, при цьому 23.06.2020 року на електронну пошту суду надійшла заява адвоката Доготер О.Г., яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛЕКС», про розгляд справи без участі представника апелянта, також зазначено, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене, оскільки сторони належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, апелянт не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги ТОВ «Агро Лекс» без участі представника апелянта.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до   ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО JIEKC" (надалі - відповідач), як замовник, та Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРІОН СИСТЕМ" (надалі - позивач), як підрядник, 06.03.2019 уклали між собою договір підряду №6/03-1 (надалі - договір підряду), за яким позивач доручив, а відповідач зобов`язався виконати, зі своїх матеріалів та матеріалів замовника, та здати замовникові у встановлений договором строк, а саме, п`ятдесят п`ять календарних днів з дня отримання підрядником повної суми авансового платежу за договором, роботи з виготовлення і монтажу сталевих конструкцій споруди розміром 16x100 м, з подальшим влаштуванням огороджуючи конструкцій стін та покрівлі за адресою Херсонська область, Олешківський район, село Виноградове, в обсязі згідно з кошторисною документацією, з загальною вартістю робіт   885   387грн, з урахуванням податку на додану вартість (надалі - ПДВ) (за п.1.1.- п.1.4, а також п.2.1., в редакції додаткової угоди № 1 від 15.04.2019 до цього договору).
Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін в межах даного спору між ними, є наступні:
- замовник перераховує підряднику авансовий платіж у розмірі вісімдесят відсотків від загальної вартості робіт, що визначена договором, у наступному порядку:
1) протягом трьох робочих днів з дати підписання даного договору - авансовий платіж у розмірі тридцять відсотків від загальної вартості робіт;
2) протягом трьох робочих днів з дати початку робіт на будівельному майданчику (підписання акту приймання-передачі будівельного майданчику) - авансовий платіж у розмірі тридцять відсотків від загальної вартості робіт;
3) протягом трьох робочих днів після монтажу несучих металоконструкцій замовник перераховує підряднику платіж у розмірі двадцять відсотків від загальної вартості робіт (за п.2.3.1.-п.2.3.3.);
- остаточний розрахунок замовник проводить протягом трьох робочих днів після підписання сторонами кожного акту приймання-передачі виконаних робіт   (за п.2.3.4.);
- при виявленні недоліків та дефектів замовник надсилає підряднику протягом десяти робочих днів з дня такого виявлення, письмове повідомлення та акт виявлених недоліків підрядникові до розгляду (за п.4.1.1.);
- при недотриманні замовником строків оплати, передбачених розділом другим даного договору,   замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період порушення, від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення (за п.4.3.);
- замовник може відмовитися від прийняття виконаних підрядником робіт, надавши мотивовану відмову від приймання робіт, разом із дефектним актом, що складається та підписується сторонами при проведенні приймання-передачі робіт (за п.5.1.);
- приймання-передача виконаних підрядником робіт оформляється актом приймання-передачі виконаних робіт на кожен етап робіт, який надається підрядником замовнику по закінченню виконання кожного етапу робіт (за п.5.3.);
- усі зміни до договору набирають сили лише тоді, коли вони викладені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін (за п.8.5.).
Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінськогосподарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.
Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Відповідно до ч.7 ст.193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.
Відповідно до ч.1 ст.203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.318 Господарського кодексу України та ч.1 ст.875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовнику у встановлений строк визначений договором об`єкт, відповідно до проектно-кошторисної документації або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов`язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об`єкти та оплатити їх.
Відповідно ж до ч.1 ст.317 Господарського кодексу України загальні умови договорів підряду визначаються нормами Цивільного кодексу України про договір підряду.
Відповідно ж до ст.321 Господарського кодексу України:
- якщо договором не передбачено попередньої оплати виконаної роботи або її окремих етапів, замовник зобов`язаний сплатити підряднику зумовлену договором ціну після остаточної здачі об`єкта будівництва, за умови, що робота виконана належним чином та в погоджений сторонами строк (за частиною п`ятою цієї статті);.
- підрядник має право вимагати виплати йому авансу, якщо така виплата та розмір авансу передбачені договором (за частиною шостою цієї статті).
Відповідно до ч.1 ст.877 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.
Відповідно до ч.4 ст.879 Цивільного кодексу України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкту (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
Відповідно до ч.4 ст.882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї з сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується іншою стороною.
Відповідно ж до ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником, відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
З матеріалів справи вбачається, що за актом від 09.04.2019 позивачеві був переданий будівельний майданчик.
Шляхом укладання додаткової угоди № 1 від 15.04.2019 до зазначеного договір підряду від 06.03.2019 № 6/03-1 сторони збільшили договірну ціну робіт до 885   387грн. 
Також, позивач надіслав відповідачеві листа - повідомлення від 10.05.2019 №   8 про збільшення вартості робіт за договором через недоліки проектної документації, з розрахунком вартості додаткових робіт за договором на суму 279802,53грн, з ПДВ. 
Отже, договірна ціна за договором, з урахуванням вказаних доповнень та додаткових робіт до договору склала 1165189,53 грн.
Поряд з цим, в подальшому між позивачем та відповідачем було складено три акти прийому-передачі виконаних робіт до зазначеного договору підряду, а саме акт № б/н від 02.05.2019 за квітень 2019 року на суму 713 500,71 грн, акт №2 від 08.06.2019 за травень 2019 року на суму 192530,82грн, акт №   3 від 02.10.2019 за червень 2019 року на суму 268416,71 грн, за якими відповідачеві було передано виконані позивачем роботи загальною вартістю   1174448,24грн, з ПДВ.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в порядку, що передбачений п.5.3. договору підряду від 06.03.2019 №6/03-1, а саме за актами прийому-передачі виконаних робіт до цього договору, відповідач прийняв від позивача виконані позивачем роботи загальною вартістю 1174448,24грн, з ПДВ, по об`єкту будівництва, що вказаний у п.п.1.1.-1.1.2. даного договору.
У відповідності до приписів п.2.3.4. договору підряду №6/03-1 від 06.03.2019, "остаточний розрахунок замовник проводить протягом трьох робочих днів після підписання сторонами кожного акту приймання-передачі виконаних робіт",  встановлений договором строк проведення відповідачем кінцевої повної оплати виконаних позивачем робіт  минув 06.10.2019, оскільки акт № 3 прийому-передачі виконаних робіт за червень 2019 року складено 02.10.2019.  
Однак, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного перегляду, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував свої зобов`язання по оплаті робіт позивача на умовах зазначеного договору підряду від 06.03.2019 № 6/03-1 (п.2.3 договору), перерахувавши у загальній сумі на користь позивача 906031,54 грн.
Остаточний розрахунок з позивачем за зазначені у вказаних трьох актах роботи відповідач в повному обсязі не здійснив, а ні встановлений договором строк   (за п.2.3.4.), а саме 07.10.2019, а ні за станом на дату подання позову. Несплачена відповідачем вартість робіт позивача при остаточному розрахунку за договором   складає 268416,70грн.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з 07.10.2019 відповідач є таким, що прострочив перед позивачем виконання грошового зобов`язання в розмірі 268416,70 грн.
При цьому, судом враховано, що основна заборгованість була повністю сплачена відповідачем після відкриття судом провадження у даній справі. 
В процесі розгляду справи в суді першої інстанції у відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено про сплату залишку по вартості послуг за договором відразу після реєстрації позивачем податкових накладних.
З матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням від 14.01.2020 № 984 на суму 268416,70 грн відповідачем сплачена на користь позивача заявлена до стягнення сума спірного основного боргу.
Доводи апелянта про прострочення кредитора, та неможливість оплати заборгованості у зв`язку із блокуванням податкових накладних позивача, що унеможливлювало перерахування коштів на його рахунок, судова колегія відхиляє, оскільки відстрочення оплати заборгованості у зв`язку з зупиненням реєстрації податкової накладної не передбачено умовами укладеного між сторонами договору.
Суд першої інстанції правомірно зазначив, що умовами зазначеного договору підряду №6/03-1 від 06.03.2019 не передбачено а ні можливості внесення змін та доповнень до даного договору шляхом обміну електронними листами, а ні можливості відстрочення строків оплати виконаних робіт в залежності від дати реєстрації податкових накладних позивача в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За таких обставин, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та надано їх обґрунтовану та законну оцінку.
Також судова колегія відхиляє аргументи апелянта про наявність порушень, допущених позивачем при виконанні робіт, про що складено Акт виявлених недоліків, які досі не усунені.
Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять вказаного Акту,  акти приймання-передачі виконаних робіт за квітень - червень 2019 року  були підписані відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень щодо їхнього змісту, як в частині зазначеного в цих актах обсягу та/або переліку виконаних робіт та їхньої вартості, так і в частині якості виконаних позивачем робіт або строків їх виконання.
Відсутність в актах виконаних робіт будь-яких застережень щодо якості та обсягів робіт, а також відсутність дефектних актів, - свідчать про належне виконання підрядником своїх зобов`язань за договорами підряду.
Докази надсилання відповідачем позивачеві в порядку п.4.1.1. зазначеного договору підряду письмових повідомлень про виявленні недоліки та дефекти виконаних позивачем робіт, з актом виявлених недоліків, або відмови відповідача в порядку п.5.1. зазначеного договору підряду від прийняття виконаних позивачем робіт в матеріалах справи відсутні.
З матеріалів справи вбачається, що з боку відповідача мали місце порушення строків здійснення передбачених п.п.2.3.1-2.3.3. зазначеного договору підряду від 06.03.2019 №   6/03-1 авансових платежів на користь позивача.
1)   По авансовому платежу, згідно п.2.3.1. договору, в розмірі тридцять відсотків від загальної вартості робіт, яка вказана у п.2.1. договору, що складає 262534,50грн, ((875115,00грн/100) х 30 = 262 534,5грн), строк сплати, а саме   "протягом трьох робочих днів з дати підписання договору",   тривав по 11.03.2019, оскільки договір підписаний 06.03.2019, й три робочі дні, починаючи з дати його підписання - це 06.03.2019, 07.03.2019 та 11.03.2019.
Фактично ж вказані 262534,50грн авансового платежу сплачено відповідачем наступним чином: 40 000грн 11.03.2019, 100 000грн 18.03.2019, 122 534,50грн 28.03.2019.
2)   По авансовому платежу, згідно п.2.3.2. договору, в розмірі тридцять відсотків від загальної вартості робіт, яка вказана у п.2.1. договору, що складає, також, 262534,50грн, строк сплати, а саме   "протягом трьох робочих днів з дати початку робіт на будівельному майданчику (підписання акту приймання-передачі будівельного майданчику)",   тривав по 11.04.2019, оскільки будівельний майданчик був переданий за актом від 09.04.2019, й три робочі дні, починаючи з дати його підписання - це 09.04.2019, 10.04.2019 та 11.04.2019.
Фактично ж ці 262534,50грн другого авансового платежу сплачено відповідачем наступним чином: 40 000грн 08.04.2019, 60 000грн 10.04.2019, 162 000грн 10.04.2019.
Залишок, в розмірі 534,50грн, цього авансового платежу   був сплачений у складі іншого платежу 23.04.2019 (платіж на суму 16927,50грн, що проведений 23.04.2019).
3)   По авансовому платежу, згідно п.2.3.3. договору, в розмірі двадцять відсотків від загальної вартості робіт, яка вказана у п.2.1. договору, що складає, 175023грн, ((875115,00грн/100) х 20 = 175023грн), строк сплати, а саме   "протягом трьох робочих днів після монтажу несучих металоконструкцій",   тривав по 06.05.2019, оскільки роботи з монтажу цих конструкцій було прийнято за актом від 02.05.2019, й три робочі дні після їх монтажу - це 02.05.2019, 03.05.2019 та 07.05.2019.
Фактично ж ці 175023грн третього авансового платежу сплачено відповідачем наступним чином:   16393грн 23.04.2019 (платіж на суму 16927,50грн, що проведений 23.04.2019), 175 023грн 15.05.2019.
Так, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо прострочення перед Позивачем з 07.10.2019р. виконання грошового зобов`язання в розмірі 268416,70.
У зв`язку з несвоєчасним та не в повному обсязі виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті робіт позивача на умовах договору підряду від 06.03.2019 № 6/03-1 (п.2.3 договору) позивачем нараховано відповідачеві інфляційні збитки (втрати) в сумі 2147,33 грн., 3% річних в сумі 1323,70 грн. та 20665,32грн пені.
Відповідно до   ст.625 Цивільного кодексу України   боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також річні (3%) від простроченої суми, якщо інший розмір річних не встановлено договором.
Відповідно до ч.2   ст.193 Господарського кодексу України   порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених   Господарським кодексом України, іншими законами або договором.
За ч.1   ст.216 Господарського кодексу України   учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за ч.1 та ч.2   ст.217 Господарського кодексу України   такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.
Відповідно до   ст.230 Господарського кодексу України   штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
Відповідно до   ст.549 Цивільного кодексу України   неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Апеляційний суд зауважує, що доводи апелянта про неправомірність нарахування інфляційних, річних та пені неприйнятні, оскільки судом встановлено наявність прострочення боржника.
Судовою колегією перевірено розрахунок заявлених до стягнення з відповідача 2147,33грн інфляційних втрат та 1323,70грн 3% річних, та пені в сумі 20665,32грн, та не встановлено порушень   у розрахунку.
При цьому, суд зауважує, що апелянтом не надано своїх контррозрахунків.
Також слід зазначити, що матеріали справи містять підтвердження розміру витрат Позивачем на професійну правничу/правову допомогу, а саме додаток №1 до Договору № 10/12-05 про надання правничої допомоги, за яким вартість послуг правничої допомоги становить 8408,00 грн., платіжні доручення № 2731 від 24.12.2019р. на суму 6000.00 грн. та №24 від 14.01.2010р. на суму 2408,00 грн. та Акт здавання-приймання виконаних робіт від 17.01.2020 року. 
Доводи заявника про непідтвердження та суперечливість розрахункових документів колегією відхиляються, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1   ст.126 Господарського процесуального кодексу України   (надалі -   ГПК України) витрати, пов`язані з правничою діяльністю адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.2   ст.126 ГПК України   за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3   ст.126   ГПК України   для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.4   ст.126 ГПК України   розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторін, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.5   ст.126 ГПК України   у разі недотримання вказаних вимог частини четвертої цієї ж статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають   розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.6   ст.126 ГПК України   обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.4   ст.129   ГПК України   судові витрати, що пов`язані з розглядом справи, крім судового збору,   покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно до ч.8   ст.129   ГПК України   розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до   ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"   адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути, зокрема: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер.   Відповідно до   ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"   гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару 
(фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрати часу адвоката.
Відповідно до розрахунку вартості всього послуги адвоката становлять 8408,00 грн.
До суду надано платіжні доручення про сплату витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн платіжним дорученням №2731 від 24.12.2019, та 2408,00 грн. платіжним дорученням №24 від 14.01.2020 року, загалом 8408,00 грн.
Розрахунок вартості послуг правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 10.12.2019 складений на суму 8408,00 грн., яка включає, зокрема, представництво інтересів замовника в суді кількістю годин 0,5 вартістю 840,8 за годину; загальна вартість послуги становить 420,40 грн. (т.1 а.с.39)
Акт здавання-приймання виконаних робіт складено на суму 7987,60 грн. та не містить зазначеної послуги (т.1 а.с.55), однак, з протоколів судових засідань вбачається, що адвокат неодноразово був присутній в судових засіданнях.
Отже, враховуючи наявні докази фактично понесених витрат на суму 8408,00 грн., колегія суддів вважає обґрунтованою суму 8408 грн.
Доводи заявника про неправомірне завищення погодинної оплати роботи адвоката поза судовим засіданням судова колегія відхиляє, оскільки такий розмір законодавчо не передбачений та погоджується за домовленістю сторін.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції щодо покладення оплати наданої правової допомоги на відповідача у заявленому позивачем розмірі. 
Підсумовуючи вищевикладене, оскільки доводи апеляційної скарги, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія доходить висновку про законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, обґрунтованість, дотримання норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, що є підставою для залишення рішення Господарського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року у справі №923/1141/19 без змін, апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛЕКС»- без задоволення.
Відповідно до   ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями   ст. ст.   240,   270, п.1 ч.1 ст.   275,   276,   282-285   Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛЕКС» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року у справі №923/1141/19  залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених   Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписаний 30.06.2020 року.

Головуючий суддя                                                            А.І. Ярош

Суддя                                                                                         Г.І. Діброва

          Суддя                                                                                          Н.М. Принцевська