ПОСТАНОВА 
Іменем України

24 червня 2020 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/3227/19
провадження № 22-ц/4809/725/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах:  Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Єгорової С. М., 
за участю секретаря судового засідання Демешко Л. В., 
учасники справи:  
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «НОКСЕН»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НОКСЕН» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Іванова Л. А.) від 28 листопада 2019 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Кулібаба М. І., звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОКСЕН» (далі - ТОВ «НОКСЕН») про стягнення грошових коштів у сумі 1664247,98 грн, з яких 1250000,00 грн - основний борг, 52397,26 грн - три проценти річних за період прострочення та 361850,72 грн - інфляційнівтрати.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що він являвся одним з учасників ТОВ «НОКСЕН». Згідно з протоколом зборів № 2 від 28 грудня 2016 року учасниками товариства було прийнято рішення за яким він, які і інші учасники, був зобов`язаний в строк до 28 березня 2017 року внести додатковий вклад до статутного капіталу товариства в сумі 1250000,00 грн. Цей внесок він фактично сплатив лише 08 листопада 2017 року. Одночасно з цим він подав заяву про вихід з числа учасників ТОВ «НОКСЕН». У зв`язку з несвоєчасним внесенням додаткового внеску, 14 листопада 2017 року загальні збори учасників ТОВ «НОКСЕН» прийняли рішення про зменшення статутного капіталу на 1250000,00 грн та перерозподіл часток учасників товариства, затвердили нову редакцію статут.
25 березня 2019 року та 08 квітня 2019 року позивач направив ТОВ «НОКСЕН» заяви про повернення грошових коштів в сумі 1250000,00 грн, які не були задоволені відповідачем.
Позивач вважає, що відповідач безпідставно набув сплачені ним кошти і повинен був негайно їх повернути йому. Оскільки відповідач цього не зробив, то позивач вимагає стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період прострочення з 09 листопада 2017 року.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Ленінського суду м. Кіровограда від 28 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «НОКСЕН» задоволено частково, а саме: ухвалено стягнути з ТОВ «НОКСЕН» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1250000,00 грн, три проценти річних за період з 02 квітня 2019 року по 02 травня 2019 року в розмірі 3082,19 грн та судовий збір - 7232,01 грн, а в іншій частині вимоги позивача залишено без задоволення.

Суд дійшов висновку, що відповідач отримав за рахунок позивача грошові кошти в сумі 1250000,00 грн за відсутності для цього достатньої правової підстави, а тому зобов`язаний їх повернути це майно. Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, то суд вважав, що таке право у позивача виникло з 02 квітня 2019 року, тобто після спливу семиденного строку на добровільне виконання відповідачем пред`явленої до нього вимоги позивача.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 

ТОВ «НОКСЕН» звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 1250000,00 грн та трьох процентів річних в сумі 3082,19 грн, натомість ухвалити щодо цих вимог нове рішення, яким відмовити в їх задоволенні.
Аргументи апеляційної скарги полягають у тому, що на думку відповідача суд не повинен був класти в основу свого рішення інше рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03 серпня 2018 року в справі ЄУН 912/1042/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «НОКСЕН» так, як під час розгляду тієї господарської справи позивач відмовився від позову на стадії її касаційного розгляду і ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2019 року рішення господарського суду першої інстанції визнано нечинним, а провадження у справі було закрито. Ці обставини, на думку відповідача, вказують на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, зокрема, положення ст. 82 ЦПК України.
Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Кулібаба М. І. виклав свої заперечення відносно доводів відповідача та висловив припущення, що подання відповідачем необґрунтованої апеляційної скарги є способом затягування вирішення спору. На його думку, відповідач намагається перекрутити істинний зміст рішення суду в мотивувальній частині якого відсутнє посилання на преюдиційне значення рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03 серпня 2018 року. Натомість суд лише вказав, що таке судове рішення було. Суд встановив обставини справи самостійно на підставі досліджених ним інших письмових доказів.
Позиції сторін, висловлені у судовому засіданні
Відповідач повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але явку свого представника в судове засідання не забезпечив.
Позивач особисто в судове засідання не з`явився, а його представник - адвокат Кулібаба М. І., заперечив проти апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Суд першої інстанції встановив такі обставини справи
Позивач був учасником ТОВ «НОКСЕН». 
Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «НОКСЕН, оформленим протоколом № 2 від 28 грудня 2016 року, вирішено, що додатковий вклад до статного капіталу ТОВ «НОКСЕН» в сумі 5000000,00 грн сплачується учасниками в грошовій формі пропорційно належним їм часткам, а саме: ТОВ «ІННОТЕК» - 2500000,00 грн.; ОСОБА_2 - 1250000,00 грн; ОСОБА_1 - 1250000,00 грн. Додатковий вклад повинен бути внесений на банківський рахунок ТОВ «НОКСЕН» в повному обсязі до 28 березня 2017 року включно.
08 листопада 2017 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ «НОКСЕН» 1250000,00 грн - додатковий вклад до статутного вкладу Товариства з обмеженою відповідальністю «НОКСЕН».
Цього ж дня, 08 листопада 2017 року, ОСОБА_1 надіслав на адресу ТОВ «НОКСЕН» заяву про вихід з учасників ТОВ «НОКСЕН», яку останній отримав 10 листопада 2017 року.
14 листопада 2017 року відбулись загальні збори учасників ТОВ «НОКСЕН», які, у зв`язку з невнесенням учасником Товариства ОСОБА_1 в строк до 28 березня 2017 року на банківський рахунок ТОВ «НОКСЕН» додаткового вкладу до статутного капіталу, ухвалили рішення про зменшення статутний капітал ТОВ «НОКСЕН» на 1250000,00 грн, встановивши розмір 4656000,00 грн. Крім того, перерозподілено часки учасників Товариства, а саме: ТОВ «ІННОТЕК» з вкладом 2953000,00 грн, частка якого становить 63,42 % статутного капіталу; ОСОБА_1 з вкладом 226500,00 грн, частка якого становить 4,87 % статутного капіталу; ОСОБА_2 з вкладом 1476500,00 грн, частка якого становить 31,71% статутного капіталу.
25 березня 2019 року ОСОБА_1 надіслав на адресу ТОВ «НОКСЕН» заяву про повернення грошових коштів, в якій просив впродовж 7-ми календарних днів з дня отримання цієї заяви повернути йому грошові кошти в сумі 1250000,00 грн, які ним було сплачено 08 листопада 2017 року на рахунок ТОВ «НОКСЕН» за призначенням платежу «Додатковий вклад до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «НОКСЕН».
Цю заяву відповідач отримав 26 березня 2019 року.
ТОВ «НОКСЕН» кошти в розмірі 1250000,00 грн. ОСОБА_1 не повернуло.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03 серпня 2018 року (справа ЄУН 912/1042/18), залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22 листопада 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «НОКСЕН» про визнання рішення загальних зборів учасників ТОВ «НОКСЕН» недійсними відмовлено. Однак, 05 березня 2019 року Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду своєю ухвалою визнав рішення суду нечинним та закрив провадження у справі ЄУН 912/1042/18 у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від позову.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
    Апеляційний суд переглядає цю справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частинами 1 - 5 ст. 363 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦК України).
Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчинення нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).
Зі змісту мотивувальної частини рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2019 року, яке оскаржується, вбачається, що суд дослідив докази, які були надані позивачем разом з позовною заявою, а саме: 
1)протокол загальних зборів учасників ТОВ «НОКСЕН» від 28 грудня 2016 року № 2 (с. 15 - 16), яким вирішено питання про додатковий вклад учасників до статутного фонду товариства та строк його внесення;
2)квитанцію від 08 листопада 2017 року № 8721899 (с. 21) з якої вбачається, що ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «НОКСЕН» додатковий вклад до статутного капіталу у сумі 1250000,00 грн;
3)заву ОСОБА_1 до ТОВ «НОКСЕН» від 08 листопада 2017 року про вихід з ТОВ «НОКСЕН»;
4)протокол загальних зборів учасників ТОВ «НОКСЕН» від 14 листопада 2017 року № 3 (с. 17 - 20), яким вирішено питання про внесення змін до статуту товариства про зменшення статутного капіталу на 1250000,00 грн та перерозподіл часток між його учасниками;
5)заяву ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник ОСОБА_3 , директору ТОВ «НОКСЕН» Сіротюку В. І. від 25 березня 2019 року про повернення йому грошових коштів в сумі 1250000,00 грн, яким безпідставно володіє ТОВ «НОКСЕН» (с. 37 - 38) та докази її надіслання (с. 39 - 40);
6) заяву ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник ОСОБА_3 , директору ТОВ «НОКСЕН» Сіротюку В. І. від 08 квітня 2019 року про повернення йому грошових коштів в сумі 1250000,00 грн, яким безпідставно володіє ТОВ «НОКСЕН» (с. 43 - 44) та докази її надіслання (с. 45 - 46). 
Суд також дослідив наявну у справі копію рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03 серпня 2018 року по справу ЄУН 912/1042/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «НОКСЕН» про визнання рішень недійсними, визнання недійсною редакції статуту (с. 23 - 33) і зазначив, що такий факт мав місце. 
Поте суд не посилався на це рішення суду, як на підставу звільнення сторін від обов`язку доказування обставин, якими вони обґрунтовують свої доводи.
Отже, твердження відповідача, викладене в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції порушив норми статей 81, 82 ЦПК України є безпідставним так, як суд встановив обставини справи на підставі дослідження усіх наявних у ній доказів, а не шляхом застосування преюдиції судового рішення у іншій (господарській) справі.
Крім того, зі змісту відзиву ТОВ «НОКСЕН» від 03 жовтня 2019 року на позовну заяву (с. 82) вбачається, що відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме: повністю визнав вимогу позивача в частині боргу у розмірі 1250000,00 грн та частково визнав вимоги про стягнення трьох процентів річних.
Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 цього Кодексу.
При цьому, ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рушення про задоволення позову.
Апеляційна скарга відповідача не містить аргументів про те, що часткове визнання ним позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Враховуючи наведені обставини цієї справи, суд апеляційної інстанції не встановив порушень з боку місцевого суду норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.
Правильно оцінивши докази у справі, суд на їх підставі місцевий встановив її фактичні обставини та зміст спірних правовідносин речово-правового характеру безпосередньо між власником (позивачем) та володільцем грошових коштів (відповідачем).
Щодо застосування судом норм матеріального права.
Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Положення частин 1. 2 ст. 1212 Глави 83 ЦК України передбачають, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Умовами виникнення зобов`язань з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 
1)набуття або збереження майна однією особою (набувачем) коштом потерпілого;
2)шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна в іншої особи (потерпілого); 
3)обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 
4)вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився коштом потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
За змістом ч. 1ст. 1212 та ч. 1 ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно.
Суд першої інстанції встановив, що ТОВ «НОКСЕН» набуло 1250000,00 грн коштом ОСОБА_1 , який являючись учасником товариства витратив їх на сплату додаткового внеску до статутного капіталу, але зробив це з пропуском строку для здійснення такого внеску, визначеного рішенням загальних зборів учасників товариства від 28 грудня 2016 року, а згідно з рішенням загальних зборів учасників товариства від 14 листопада 2017 року ці кошти не були зараховані відповідачем до статутного капіталу що не привело привели до його збільшення, а також не вплинули на розмір частки ОСОБА_1 у статутному капіталі. 
Встановивши ці обставини, суд дійшов правильного висновку, що кошти в розмір 1250000,00 грн відповідач зберіг у себе за рахунок позивача без достатньої правової підстави так, як правова підстава їх отримання відпала.
    Стосовно рішення суду про стягнення трьох процентів річних, то у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі ЄУН 910/10156/17 зроблено висновок, що ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2  ст. 625 ЦК України (п. 41 постанови ВП ВС). 
Отже, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин сторін.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. 
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Залишити вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «НОКСЕН» без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2019 року без змін.
  Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 03 липня 2020 року. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3  ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. М. Єгорова