Дата документу 08.09.2020 Справа № 334/2966/20

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
08 вересня 2020 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 334/2966/20
Провадження №22-ц/807/2703/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2020 року в складі судді Козлової Н.Ю. в справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, 
В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
 Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвали шлюб, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2020, справа № 334/7470/19.
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після розлучення чоловік залишився проживати разом з заявником та дітьми за адресою: АДРЕСА_1 . Став зловживати алкогольними напоями, в результаті чого сварився на ОСОБА_2 та дітей, вчиняв бійки, вів себе непристойно перед дітьми. Такі дані було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42019081050000162.
Подібні дії були вчинені ним у грудні 2019 року, у зв`язку з чим вона звернулась до поліції.
У лютому 2020 року ОСОБА_1 вдарив її по нозі лопатою в область колінного суглобу, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження. Вказані дані також внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020080050000513. Справа передана до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.
22.04.2020 Ленінським районним судом м. Запоріжжя в справі №334/1106/20 закрито кримінальне провадження та звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ст.. 125 ч.1 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою на підставі ч.1 ст. 46 КК України.
25.02.2020 ОСОБА_1 знову вчинив домашнє насильство, що стало підставою для складання термінового забороняючого припису до 28.02.2020.
В подальшому відносно ОСОБА_1 28.04.2020 року у зв`язку з домашнім насильством було знову складено забороняючий припис.
За таких обставин заявниця не може спокійно жити та виховувати дітей. Подальше складання термінових приписів не призводить до припинення домашнього насильства, ОСОБА_1 знову вчиняє протиправні дії відносно неї та дітей.
В зв`язку з чим просить суд видати відносно ОСОБА_1 обмежувальний припис на строк шість місяців, яким заборонити останньому перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 строком на 6 (шість) місяців.
Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 : заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що жодного насильства щодо ОСОБА_2 на час її звернення із заявою про видачу обмежувального припису він не вчиняв, а заявниця не є жертвою домашнього насильства в розумінні Закону України «По запобігання та протидію домашньому насильству». Наявність побутового конфлікту між колишнім подружжям не є підставою для застосування обмежувального припису. 
Звертає увагу, що заявниця страждає на психічне захворювання і сама є небезпечною для оточуючих. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2017 в справі № 333/3618/17 ОСОБА_2 примусово госпіталізовано до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня», оскільки та страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді шизофренії параноїчної форми, галюцинаторно-параноїдний синдром з агресивними тенденціями (агресія на адресу чоловіка).
Зазначає, що власного житла він не має, тому після розірвання шлюбу із заявницею вимушений проживати з нею за однією адресою. Проте, з метою уникнення конфліктних ситуацій він мешкає в окремій будівлі на території домоволодіння АДРЕСА_1 , а не під одним дахом, що виключає безпосередній контакт із нею, тому заборона перебувати на території всього домоволодіння, без з`ясування всіх обставин справи, є безпідставною.

25 серпня 2020 року до апеляційного від представника ОСОБА_2 – адвоката Габуєва Г.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. 
Зазначає, що заявниця конфлікти не провокує, у суді навела усі фактори небезпеки та вказала, що боїться за себе та дітей. Звернення до поліції підтверджені документально. ОСОБА_1 після розлучення не бажає виїхати із помешкання, користуючись місцем реєстрації, також навіть не спростовує обставини побиття дружини та його звільнення від кримінальної відповідальності за ст.. 125 ч.1 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою.
03 вересня 2020 року до апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли пояснення на відзив ОСОБА_2 . Зазначає, що посилання заявниці на те, що вона боїться за себе та дітей не є підтвердженням вчинення ним домашнього насильства. Наявність закритої кримінальної справи за ст.. 125 КК України не свідчить про наявність підстав для винесення обмежувального припису саме за фактом звернення заявниці до суду у червні 2020 року. Дійсні мотиви подання ОСОБА_2 заяви – намір примусово виселити його з житла.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву, виходив з того, що з огляду на встановлені судом обставини, а саме: вчинення домашнього насильства зокрема у формі постійних сварок, бійок, ходіння голим перед дітьми, нецензурною лайкою, нанесення тілесних ушкоджень, наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо заявниці, та їх спільних дітей.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки його зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, належної оцінки наданих учасниками справи доказів. 

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14-15).

Заінтересована особа ОСОБА_1 зареєстрований з 21.11.2006 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2019 року в справі № 334/7192/19 в порядку ст.. 253 КУпАП передано адміністративні матеріали, складені відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП до Запорізької місцевої прокуратури №3 для розгляду питання в порядку ст.. 214 КПК України. 
В постанові зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративні правопорушення серії ГР 285692 від 01 жовтня 2019 року з 16.30 год до 18.00 год в м. Запоріжжя за місцем проживання по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння ходив оголеним перед донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , показував їй статевий орган, висловлювався нецензурною лайкою, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП (а.с. 6).

30 жовтня 2019 року відкрито кримінальне провадження за № 42019081050000162, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) про вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст. 156 КК України відносно ОСОБА_1 що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с 5).

Згідно з довідкою Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, 22.01.2020 до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло звернення ОСОБА_2 стосовно отримання тілесних ушкоджень 19.12.2019 від свого чоловіка ОСОБА_1 дана подія зафіксована та зареєстрована до ЖЄО під № 1633. Перевірку за матеріали ЄО № 1633 припинено у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення (а.с. 11).

10 лютого 2020 року було відкрито кримінальне провадження за № 12020080050000513 відомості про яке внесено до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_1 що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с 16).

У квітні 2020 року дане кримінальне провадження було закрито Ленінським районним судом м. Запоріжжя та звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ст.. 125 ч.1 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою на підставі ч.1 ст. 46 КК України.
Дані обставини визнані заявником та заінтересованою особою.

Згідно з відповіддю № 1243/40/-2020 від 05.05.2020, Дніпровським ВП ГУНП в Запорізькій області розглянуто звернення ОСОБА_2 від 28.04.2020 стосовно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 з приводу вчинення ним домашнього насильства. За вказаним фактом ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, винесено ТЗП та складений матеріал направлено до суду для вирішення даного питання згідно чинного законодавства (а.с. 8).

Апеляційним судом роз`яснено учасникам справи, відповідно до ст.. 12 ЦПК України, їх процесуальне право заявити клопотання про витребування даних про результати розгляду вищеназваних кримінальних та адміністративних проваджень.
Проте,  учасники справи відмовились скористатись таким  правом. 
Отже, допустимих доказів - вироку суду у кримінальному провадженні або постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, заявницею суду не надано.
Пунктом 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Статтею 16 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що з метою захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей, попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі ведеться Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, до якого вносяться відомості окремо за кожним випадком насильства.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам, встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Необдхідність видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_1 заявник обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , зловживаючи алкогольними напоями, постійно свариться на неї та дітей, вчиняє бійки, веде себе непристойно перед дітьми, наніс їй тілесні ушкодження.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для видачі обмежувального припису, колегія суддів приходить до висновку, що заявником не доведено, а матеріали справи не містять достатніх, достовірних та переконливих підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису.

Наявність кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за зверненням заявника не є доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення та доказом вчинення домашнього насильства, оскільки особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, допоки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Сам факт неодноразового звернення ОСОБА_2 до органів поліції з підстав вчинення щодо неї домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, під час апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено, що між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають конфліктні ситуації.

Разом з тим, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження того, що  ОСОБА_1 вчиняє домашнє насильство відносно заявниці чи дітей у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Наявність неприязних стосунків між подружжям не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України),
а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію
і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Оскільки ОСОБА_2 не надала беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також ризиків настання насильства у майбутньому, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Представником заявника ОСОБА_2 – адвокатом Габуєвим Г.Ю. надано до суду апеляційної інстанції копії витягів із Єдиного реєстру досудових розслідувань, з яких вбачається, що 10.07.2020 зареєстроване кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України та 15.07.2020 зареєстроване кримінальне провадження за ст.. 390-1 КК України за заявою ОСОБА_2 , які, на його думку, підтверджують факт продовження вчинення колишнім чоловіком заявниці щодо неї та її дітей дій насильницького характеру.
Проаналізувавши вищеназвані Витяги, колегія суддів вважає, що звернення заявниці до правоохоронних органів щодо, начебто, застосування до неї насильства ОСОБА_1 та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є належним доказом вчинення ним домашнього насильства. 
Її звернення є лише підставою для проведення досудового розслідування та перевірки обставин, наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення.
       Внесенні за заявою ОСОБА_2 дані про кримінальні правопорушення до ЄРДР на час апеляційного розгляду знаходяться на стадії досудового розслідування без пред`явлення підозри будь-якій особі.
Ураховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що висновок суду першої інстанції про обґрунтованість заяви не відповідає обставинам справи, тому оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у видачі обмежувального припису.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.6 ст.141ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат,  з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільненівід оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки заявник звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 13), судовий збір, сплачений заінтересованою особою за подання апеляційної скарги в розмірі 630, 60 грн., необхідно компенсувати останньому за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2020 року в цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.
Компенсувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 630, 60 грн. (шістсот тридцять гривень 60 копійок), сплачений за подання апеляційної скарги, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 вересня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова