СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2020 р.                                                                         Справа № 905/341/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя  Пелипенко Н.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства  «Українська залізниця»  в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»  (вх. №1806Д/3)  на рішення Господарського суду Донецької області від 07.07.2020 у справі №905/341/20 (суддя Сковородіна О.М., повний текст рішення підписано 09.07.2020)
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Азовконтракт», м. Київ
до  Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Лиман Донецької області
про стягнення 93.177,12 грн-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Азовконтракт» звернулось з позовною заявою до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії  Донецька залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 93.177,12 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що нараховує штраф за прострочення строку доставки вантажу за накладними №№ 34526202, 34526210, 34506089, 34579979, 41901364, 41922790, 41922808,41922741, 41922758, 41895954, 34650366, 34752428, 42800631, 34767467.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 07.07.2020 у справі №905/341/20 позовні вимоги ТОВ «Торговий дім «Азовконтракт» до АТ«Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» про стягнення штрафу в розмірі 93.177,12 грн задоволено частково в сумі 44.729,70 грн. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «Торговий дім «Азовконтракт» штраф у розмірі 44.729,70 грн, та витрати по оплаті судового збору в сумі 1.009,07 грн.
Відповідач, АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та винести нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку, оскаржуване рішення є незаконним, безпідставним і необґрунтованим, так як ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
24.07.2020 системою автоматизованого розподілу апеляційних скарг (справ) між суддями для розгляду справи №905/341/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Барбашова С.В.; суддя Пелипенко Н.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства  «Українська залізниця»  в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Позивачу встановлено строк для надання суду відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України. 
Станом на момент розгляду справи позивач ТОВ «Торговий дім «Азовконтракт» відзиву на апеляційну скаргу не надав.
Враховуючи положення ч.ч.13, 14  ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.
Як свідчать матеріали справи, господарські правовідносини між позивачем (замовник) та відповідачем (перевізник) склалися з приводу договору про надання послуг, предметом якого було здійснення перевезення вантажів залізничним транспортом.
За умовами договору перевізник здійснював перевезення вантажів, а замовник здійснював оплату за перевезення та отримував належні йому товари. Кожне з перевезень оформлювалось відповідною залізничною накладною.
Відповідач, АТ «  Українська залізниця»  в особі Регіональної філії  «Донецька залізниця»  здійснив доставку вантажів на станцію призначення  Маріуполь-Сортувальний, одержувачем якого є позивач, ТОВ  «Торговий дім  «Азовконтракт», за залізничними накладними №№ 34506889, 34526202, 34526210, 34579979, 34650366, 41901364, 41922790, 41922808, 41922741, 41922758, 34752498, 34767467, 41895954, 42800631 (копії яких наявні в матеріалах справи). Проте, за твердженнями позивача, перевезення вантажу за вказаними накладними було  здійснено із порушенням визначених строків доставки. 
Як слідство, позивачем було здійснено розрахунок штрафу за прострочення термінів доставки вантажу в сумі 101  889,92 грн та оформлено відповідну претензію №56, направлену відповідачеві 20.11.2019 з вимогою оплатити штраф за прострочення термінів доставки.
В свою чергу, відповідач на претензію відреагував та здійснив часткову оплату на користь позивача в сумі 8.712,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2515060 від 31.01.2020.
Зважаючи на часткову оплату суми штрафу з боку відповідача, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення решти штрафу в сумі 93.177,12 грн. 
Господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що матеріалами справи підтверджується той факт, що за спірними накладними в кількості 14-ти штук перевізник доставив вагони із вантажем на адресу позивача (вантажоодержувача) із порушенням встановленого ст.41  Статуту залізниць України  терміну доставки вантажу. В той же час, місцевий господарський суд визначив арифметичну невірність розрахунку позивача з огляду на те, що штраф має нараховуватися у відсотковому відношенні від провізної плати (графа 31 накладної), в той час, як позивачем нарахований штраф по відношенню до сплаченої відправником провізної плати (графа 34 накладної). При цьому, суд не взяв до уваги пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу, з огляду на те, відповідачем не було надано суду акти, які стали підставою для відмітки в графі 49 накладних №№ 34579979, 41922790, 41922808, 41922741, 41922758, 34650366 про затримку та подовження термінів доставки. 
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом  статті 11 Цивільного кодексу України  цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Відповідно до  статті 909 цього Кодексу  за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Згідно ч.3.    ст.909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.
Згідно зі  статтею 920 Цивільного кодексу України  у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
За приписами статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України (Статут) та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Згідно ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України  умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 6 Статуту залізниць України унормовано, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Згідно зі ст.22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.
Статтею 41 Статуту регламентовано, що залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.
Відповідно до п.1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених  наказом №644 від 21.11.2000 Міністерства транспорту України, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.
Пунктами 1.1, 2.1 вказаних Правил визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 наведеного пункту, у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км. Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.
Разом з тим, згідно з пунктом 2.4 наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.
Відповідно до пункту 2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажу, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.
В той же час, відповідно до пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу, у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.
Так, матеріалами справи підтверджується, що в графі 49 наступних накладних є відповідні відмітки про затримку: №34579979 – термін доставки подовжено на 2 доби (штраф не нараховується), прострочка відсутня; №41922790 – термін доставки подовжено на 3 доби (штраф не нараховується), прострочка  1 доба; №41922808 - термін доставки подовжено на 1 добу (штраф не нараховується); №41922741 - термін доставки подовжено на 3 доби (штраф не нараховується), прострочка 1 доба; №41922758 - термін доставки подовжено на 3 доби, прострочка 1 доба (штраф не нараховується); №34650366 - термін доставки подовжено на 2 доби, прострочка 2 доби (штраф 10%).
Таким чином, суд першої інстанції зробив невірний висновок щодо застосування в даному випадку ст. 129 Статуту та обов`язку залізниці скласти комерційний акт або акт загальної форми, адже пунктом 2.9. Правил обчислення термінів доставки вантажу прямо передбачено здійснення відмітки в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції, що і було зроблено підприємством перевізника.
Крім того, судом першої інстанції взагалі не було надано оцінку наданим відповідачем пам`яткам про подавання вагонів №№ 453, 459, 464, 475, 496, 517, 524.
Відповідно до ч. 2 ст. 116 Статуту залізниць України, за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.
Так, у згаданих пам`ятках про подавання вагонів міститься інформація стосовно того факту, що за спірними накладними №№ 34526202, 34526210, 41901364, 41895954, 34650366, 42800631, 34767467, 34579979, 41922741, 41922758, 41922790, 41922808 (у кількості 12 штук) позивачем не було вивезено вантаж зі станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу та в цей же термін позивач не розкредитував перевізні документи на вантаж, що прибув.
Таким чином, господарський суд, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, не взяв до уваги докази надані підприємством відповідача - пам`ятки про подавання вагонів та не застосував ч. 2 ст. 116 Статуту залізниць України.
Стосовно решти накладних, а саме: №34506089 та №34752428, то штраф за ними було визнано відповідачем та сплачено за результатом розгляду претензії позивача. Так, за накладною №34506089 розраховано штраф 30% від провізної плати (визначена в графі 31 і складає 16.270,00 грн) в сумі 4881,00 грн, за накладною №34752428 розраховано штраф 20% від провізної плати (визначена в графі 31 і складає 19.159,00 грн)  в сумі 3831,8 грн та в графі 49 є відмітка про продовження терміну доставки на 3 доби.
При цьому, слід зазначити, що здійснюючи розрахунок, позивач помилково визначив провізну плату за графою 34 (сплачено відправником), оскільки зазначена графа включає провізну плату, послуги з охорони вантажу, плату за переадресування та інші платежі. В той час як відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, провізна плата зазначається в графі 31 перевізного документа.    
Статтею 74 ГПК України  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 236 вказаної редакції  ГПК України  передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Проте, рішення суду першої інстанції наведеним вище вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню в частині задоволення позову, з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.
У зв`язку з тим, що апеляційна скарга Акціонерного товариства  «Українська залізниця»  в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» судом апеляційної інстанції задовольняється, витрати зі сплати судового збору підлягають перерозподілу, а саме: з позивача на користь відповідача за подання апеляційної скарги стягненню підлягає сума в розмірі 3.153,00 грн.
Керуючись ст.ст.  269,  270, п. 4 ч.1 ст.  275, п.1 ч.1 ст.  277 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу    Акціонерного товариства  «Українська залізниця»  в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.
Рішення Господарського суду Донецької області від 07.07.2020 у справі №905/341/20 скасувати в частині задоволення позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Азовконтракт» (03022, м.Київ, вул. Васильківська, 30,    код ЄДРПОУ 38335297) на користь Акціонерного товариства  «Українська залізниця»  в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, код ЄДРПОУ 40075815) суму судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3.153,00 грн.
Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   28.09.2020 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Істоміна

Суддя                                                                                           С.В. Барбашова  

Суддя                                                                                           Н.М. Пелипенко