ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 року	Львів	Справа № 260/536/20 пров. № А/857/5806/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;
за участю секретаря судового засідання –   Джули В. М.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  на рішення Закарпатського  окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року в справі № 260/536/20 (головуючий суддя Скраль Т. В., м. Ужгород, рішення складно в повному обсязі 07 квітня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
                                                         ВСТАНОВИВ:
02 березня  2020  року  Закарпатським   окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву   ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  про визнання протиправними дій  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні – невиплату позивачу - ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учасника бойових дій за період з 2017 року по 2020 рік, в день виключення із списків частини 17.02.2020 року;   стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 17.01.2020 року по 21.02.2020 року у розмірі 17 558,80 грн., з урахуванням грошової компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що оскільки остаточний розрахунок був здійснений 21 лютого 2020 року, то відповідно до положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Рішенням  Закарпатського  окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учасника бойових дій за період з 2017 року по 2020 рік, в день виключення із списків частини - 17      січня 2020 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України   нарахувати та виплатити ОСОБА_1   середній заробіток за час затримки при звільненні з військової служби по день фактичного розрахунку з 20 січня 2020 року по 20 лютого 2020 в розмірі 7 410 грн. з урахуванням грошової компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. В іншій частині позовних  вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем  – Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.  Зазначено, що постанова № 100, статті 116, 117 Кодексу законів про працю України не застосовується  до спірних правовідносин. Крім того, оскільки наказ командира, яким позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, без проведення усіх необхідних розрахунків ним не оскаржувався, позивач фактично погодивсь на проведення з ним неповного розрахунку при виключенні зі списків особового складу військової частини. Також вказано, що згідно з нормами чинного законодавства, компенсація за не використані дні додаткової соціальної відпустки як учасника бойових дій в розрізі п.12 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” являється пільгою, яка надається відповідній категорії громадян та до грошового забезпечення військовослужбовця не входить.
Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити в повному обсязі.
Інші особи, у судове засідання не з`явилися, хоча  належним чином були  повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, що   ОСОБА_1  наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 17 січня 2020 року № 14 було припинено контракт про проходження військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення у запас за підпунктом “а” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку із закінченням строку контракту), (а.с. 30), на момент звільнення позивача з військової служби та виключення його з особового складу частини та усіх видів забезпечення, грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій не виплачена.
21 лютого 2020 року  ВЧ НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що відповідно до наказу № 47 від 21.02.2020 року, йому перераховано грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій в сумі 19     591,73 грн. на особовий картковий рахунок, (а.с. 33), даний факт підтверджується випискою по картковому рахунку в АТ КБ “Приват Банк”, (а.с. 31).
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Встановлено, що грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій була перерахована позивачу тільки 21 лютого 2020 року.
Відповідно до статті 116 КЗпП України  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.
Встановлено, що виключення позивача зі списку особового складу військової частини відбулося без проведення остаточного з ним розрахунку. При цьому, письмової згоди на такі дії позивач не давав, що не спростовується відповідачем.
Таким чином, судом першої інстанції вірно визначено, що позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій, в день виключення із списків частини 17 січня 2020 року підлягає задоволенню. 
Статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.
Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).
Абз. 3 п. 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до пункту 5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
За правилами пункту 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Таким чином, враховуючи надану відповідачем довідку військової частини 3002 № 74 від 20 лютого 2020 року (а.с. 32), середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період листопад – грудень 2019 року становила 308,75 грн. ((10     570,97 + 15     363,76) /42 дні).
Відтак, загальна сума середнього заробітку за період затримки розрахунку, тобто за період з 20 січня 2020 року по 20 лютого 2020 року (24 дні (10 днів січня + 14 днів лютого)), що підлягає стягненню, становить 7410, 00 грн. (192 год. х 38,59 грн. (де 38,59 грн. середньогодинна заробітна плата)).
Розрахунок зроблено за роз`ясненням Міністерства соціальної політики України у листі від 29.07.2019 № 1133/0/206-19.
Нормами пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 р. (далі - Порядок), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".
Згідно з пунктом 4 Порядку, виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 5 Порядку, грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, оскільки належна до виплати під час звільнення ОСОБА_1 з військової служби виплата грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій відноситься до виплат, право на які позивач набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, дія Порядку поширюється також і на такі виплати.
Несвоєчасна виплата грошової компенсації сталася з вини відповідача, а тому суд вважає, що позивач не може бути позбавлений права на компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб.
Вказана позиція узгоджена з постановою Верховного Суду від 22.06.2018 р. у справі №812/1048/17, де також зазначено, що механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.
Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про   часткове  задоволення   позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України – залишити без задоволення, а рішення Закарпатського  окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року в справі № 260/536/20  – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених                              п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
 
Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
  	 	С. М. Шевчук	
Повне судове рішення складено  24 червня 2020 року.