ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року 
м. Київ
справа №712/11484/17
адміністративне провадження № К/9901/50329/18, К/9901/50932/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Тацій Л.В.,
суддів: Шарапи В.М.,  Стеценка С.Г., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №712/11484/17
за позовом  ОСОБА_1 до Управління ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – Комісаріат), Міністерства оборони України (далі - Міністерство) про визнання протиправним дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито 
за касаційними скаргами Комісаріату та Міністерства на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2017 року  (ухвалене в складі: головуючого судді Мельник І.О.)  та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року (ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді Пилипенко  О.Є., суддів: Глущенко Я.Б., Шелест С.Б.), -
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2017 року ОСОБА_1  (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-1, Комісаріат), Міністерства оборони України (далі- відповідач -2, Міністерство), в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства, Комісаріату щодо не розгляду питання з призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності II групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби з 05.03.2014, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;
- зобов`язати Комісаріат розглянути заяву позивача про призначення грошової допомоги внаслідок настання II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 та подати відповідні документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України;
- зобов`язати Міністерство розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності II групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст. 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі встановленому законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2017 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24   квітня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволений повністю.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що право ОСОБА_1 на призначення та отримання ним грошової допомоги виникло з моменту настання інвалідності, тобто з 05.03.2014. Це право гарантоване Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу
У травні 2018 року Міністерством оборони України та Черкаським обласним військовим комісаріатом подані до Верховного Суду касаційні скарги, у яких відповідачі просять рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
У скарзі посилаються на те, що суди попередніх інстанцій невірно трактували норми матеріального права, допустили неповноту дослідження обставин по справі, що призвело до помилкових висновків. 
Міністерство оборони України у своїй касаційні скарзі акцентує увагу на відсутності підстав прийняття рішення з приводу нарахування і виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки від Комісаріату не надходив висновок та документи щодо ОСОБА_1 .
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Верховний Суд ухвалами від 18 травня 2018 року та 19 червня 2018 року відкрив касаційне провадження за касаційними скаргами Комісаріату та Міністерства.
Розпорядженням в.о. начальника управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду від 17.07.2019 за №1009/0/78-19 призначено повторний автоматизований розгляд справи у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.І., що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг. 
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 18.07.2019 визначений новий склад суду, а саме: головуючий суддя: Тацій Л.В., судді: Шарапа В.М., Стеценко  С.Г.
Ухвалою Верховного Суду від 29.07.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 з 25.10.1981 по 17.02.1984 проходив строкову військову службу у військовій частині, яка входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР.
На підставі наказу заступника Міністра оборони СРСР № 231 від 27.09.1983 позивач звільнений з військової служби. На даний час ОСОБА_1 є єфрейтором у запасі і з 22.02.1984 - прийнятий на облік Черкаським обласним військовим комісаріатом.
У зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби ОСОБА_1 отримав ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 АЛВ № 617915 від 17.03.2014 року.
Згідно  виписки від 05.03.2014 з акту огляду медико-соціальної експертної комісії встановлено безстроково інвалідність ІІ-ї групи внаслідок поранення, ЗЧМТ, контузії і захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях.
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 346 від 10.02.2014, захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
ОСОБА_1 14.01.2016 в порядку, передбаченому ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.  11  Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (надалі - Порядок), звернувся із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності (з усіма передбаченими Порядком документами) до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України.
На цю заяву Комісаріат надав відповідь від 27.01.2016 за № 6/8/5/152, відповідно до якої ОСОБА_1 роз`яснено, що одноразова грошова допомога позивачу має здійснюватись Державною прикордонною службою, а не Міністерством оборони України. Наведені доводи слугували підставою для відмови у направленні документів позивача на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України. 
У вересні 2017 року Комісаріат направив на адресу позивача лист за № 6/8/5/765, в якому послався на попередню відповідь, яка надана ОСОБА_1 27.01.2016.
Вважаючи вказані дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року N 460-IX (далі- Закон №460-IX, набрав чинності 08.02.2020) установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Касаційні скарги по справі № 712/11484/17 подані у травні 2018 року, розгляд касаційних скарг не закінчено до 08.02.2020, тому касаційні скарги розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №460-IX (із застосуванням норм КАС  України в редакції, чинній до 08.02.2020).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційних скарг, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених ст.  341  КАС  України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, за приписами частини   9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 11 Порядку № 975 передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п. 10 і 11 цього Порядку.
Пунктом 13 Порядку № 975 встановлено, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що передумовою отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується Міністерством оборони України, є звернення до уповноваженого органу, в даному випадку - військкомату, із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок за результатами розгляду заяви про призначення та виплати одноразової грошової допомоги виплати одноразової грошової допомоги, який направляється розпоряднику бюджетних коштів для прийняття відповідного рішення (про призначення чи про відмову в призначенні такої допомоги).
При цьому, на відповідача-1 покладено обов`язок направити до Міністерства оборони України висновок та документи для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначені одноразової грошової допомоги, а до компетенції Міністерства оборони України віднесено прийняття відповідного рішення.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду 01 серпня 2018 року у справі № 750/5060/17, від 22 серпня 2018 року у справі № 802/1966/17-а, від 18 жовтня 2018 року у справі № 825/454/18.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що відповідачем визначених чинним законодавством дій щодо подання висновку розпоряднику коштів зроблено не було, документи повернуто позивачу, чим порушено приписи пункту 12 Порядку № 975.
Крім того, колегія суддів Верховного Суду виходить з того, що суди першої та апеляційної інстанцій задовольняючи позовні вимоги шляхом зобов`язання Черкаський обласний військовий комісаріат розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги внаслідок настання II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200  кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, та подати відповідні документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, не визначали конкретного рішення, яке має бути прийнято Міністерством оборони України, оскільки таке рішення у даній ситуації відноситься до дискреційних повноважень Міністерства оборони України.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20.03.2002 № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 №5-рп/2002).
З приводу доводів відповідача – 1 про те, що позивач проходив військову службу в прикордонних військах КДБ СРСР, а не в Збройних Силах України, а тому за отриманням відповідної допомоги повинен звертатися до Адміністрації державної прикордонної служби України, колегія суддів зазначає наступне.
Законом СРСР від 12.10.1967 № 42 “Про загальний військовий обов`язок” у редакції, що діяв на момент проходження ОСОБА_2 військової служби, визначено, що Прикордонні війська   КДБ СРСР були складовою частиною Збройних Сил СРСР.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 № 1431-ХІІ “Про військові формування” підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
Статтею 4 Закону України “Про правонаступництво України” від 12.09.1991 № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 “Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону” установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.
Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в органах Міністерстві оборони України, колегія суддів вважає, що обов`язком Міністерства оборони в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Отже, виходячи з аналізу вказаних правових норм вбачається, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 26.09.2018 (справа №760/9113/17), 18.10.2018 (справа №820/3353/16), 02.11.2018 (справа №825/1558/18)
За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що Черкаським обласним військовим комісаріатом допущені протиправні дії, які полягають у поверненні документів ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю II групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, без реалізації, тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання таких дій Комісаріату .
Верховний Суд також погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову в частині зобов`язання Черкаський обласний військовий комісаріат розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги внаслідок настання II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, та подати відповідні документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Щодо позовних вимог, заявлених до Міністерства оборони, колегія суддів зазначає наступне. 
Як зазначалось вище, передумовою отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується Міністерством оборони України, є звернення до уповноваженого органу, в даному випадку - військкомату, із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок за результатами розгляду заяви про призначення та виплати одноразової грошової допомоги виплати одноразової грошової допомоги, який направляється розпоряднику бюджетних коштів для прийняття відповідного рішення (про призначення чи про відмову в призначенні такої допомоги).
Водночас, як установлено судами у цій справі, Комісаріатом не складався висновок за результатами опрацювання заяви позивача та доданих до неї документів, тому до Міністерства оборони України такий висновок не направлявся, а отже відповідач – 2 не мав підстав для прийняття відповідного рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Колегія суддів зазначає, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.
Відтак, суди дійшли помилкового висновку, про задоволення позовних вимог, заявлених до Міністерства оборони України через те, що така вимога спрямована на майбутній захист прав, свобод та інтересів позивача, які на час розгляду судами даної справи не були порушені, відповідно така вимога є заявленою передчасно.
Враховуючи вищенаведене, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21  грудня 2017 року та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року в частині задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанції повністю встановлено фактичні обставини справи, проте неправильно застосовано норми матеріального права, суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог до Міністерства оборони України та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст. 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року N 460-IX, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційні скарги Управління Черкаського обласного військового комісаріату та Міністерства оборони України – задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21  грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року в частині задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнати протиправними дій Міністерства оборони України щодо не розгляду питання з призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності II групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби з 05.03.2014 року та зобов`язання Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги – скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В іншій частині рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 21  грудня  2017  року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року по справі № 712/11484/17 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                    Л.В. Тацій
Судді                                                                                                                В.М. Шарапа
                                                                                                              С.Г. Стеценко