ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/929/20 Справа № 185/9035/15-ц 	  	Головуючий у першій інстанції: Гаврилов  В. А. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого -                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

13 серпня 2015 року ПАТ "Банк Камбіо" звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 06.03.2013 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1614Ф/21-2013, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 750000,00 грн. зі сплатою 27% річних за весь час користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 15.02.2015 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком, позичальником та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком за невиконання боржником свої зобов`язань у тому ж обсязі, що і боржник. Позичальник повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу. Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в зв`язку з чим, станом на 01.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 752692,14 грн., а саме: 562500,00 грн. - заборгованість за кредитом, 190192,14 грн. - заборгованість за відсотками. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів, як солідарних боржників, вказану заборгованість в загальному розмірі 752692,14 грн. 
Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №1614Ф/21-2013 від 06.03.2013 року, на користь ПАТ "Банк Камбіо" в розмірі 752692,14 грн. та витрати, пов`язанні з опублікуванням оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» в сумі 630,00 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в розмірі 3654,00 грн. 
Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року доповнено рішення, зазначивши складові заборгованості, яка стягнута з відповідачів: 562500,00 грн. - заборгованість за кредитом, 190192,14 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 106). 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного заочного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ПАТ "Банк Камбіо", яке долучене до матеріалів справи. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними в справі доказами, що 06.03.2013 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений кредитний договір №1614Ф/21-2013, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 750000,00 грн. зі сплатою 27% річних за весь час користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 15.02.2015 року (а.с. 10-12). 
Додатком до кредитного договору №1614Ф/21-2013 від 06.03.2013 року погоджено Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с. 12-13). 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, 06.03.2013 року між ПАТ « Банк Камбіо», позичальником та ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір поруки, згідно якого поручитель поручився перед кредитором за виконання обов`язків боржником перед кредитором за кредитним договором №1614Ф/21-2013 від 06.03.2013 року (а.с.14-15). 
Згідно п. 2 договору поруки від 06.03.2013 року, у разі порушення боржником зобов`язань, забезпечених цим договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 
За положеннями пунктів 4.1 - 4.3 договору поруки від 06.03.2013 року, цей договір вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених статтею 559 ЦК України.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 01.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 752692,14 грн. яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 562500,00 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 190192,14 грн. (а.с. 4). 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. 
Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 
За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, чинній на час укладення договору поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. 
Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її дії, частина 4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України). 
У даній справі договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки згідно із 4.2 цей договір вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених статтею 559 ЦК України. 
Встановлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості здійснено 19.05.2014 року, яку зараховано на погашення відсотків по кредиту на суму 12543,41 грн. та на погашення тіла кредиту в розмірі 2727,65 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку та розрахунком заборгованості (а.с. 4, 5, 8). 
Згідно з Додатком до кредитного договору №1614Ф/21-2013 від 06.03.2013 року погоджено погашення кредиту 15 числа кожного місяця з останнім платежем 15.02.2015 року на загальну суму 478025,00 грн., з якої 462500,00 грн. на погашення основної суми кредиту та 15525,00 грн. на погашення процентів за користування кредитом (а.с. 12-13).
Таким чином, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, умов кредитного договору, зокрема щодо періодичності сплати платежів, умов договору поруки; встановивши, що позивач звернувся до суду з даним позовом 13 серпня 2015 року,  - колегія приходить висновку, що порука в даному випадку припинена лише в частині обов`язків поручителя, що існували у період до 13.02.2015 року, тобто за межами шестимісячного строку, що передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час спірних правовідносин. 
Такий висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16.
Отже, за період з 13.02.2015 року року заборгованість підлягає солідарному стягненню з позичальника і поручителя; заборгованість, що сформувалась у період до 13.02.2015 року, підлягає стягненню лише з позичальника  ОСОБА_1 . 
Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги встановлення апеляційним судом факту припинення поруки відповідача ОСОБА_3 в частині зобов`язань, що існували у строк до 13.02.2015 року; враховуючи зміст позовних вимог, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" заборгованості за кредитним договором №1614Ф/21-2013 від 06.03.2013 року:
- з позичальника ОСОБА_1 станом на 12.02.2015 року в розмірі 205592 (двісті п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн. 23 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 100000,00 грн. та заборгованості по процентам в розмірі 105592,23 грн.;
- солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за період з 13.02.2015 року по 01.08.2015 (згідно змісту позовної заяви) в розмірі 478025 (чотириста сімдесят вісім тисяч двадцять п`ять) грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 462500,00 грн. та заборгованості по процентам в розмірі 15525,00 грн. Зазначена сума відповідає розміру останнього щомісячного платежу, який підлягав сплаті 15.02.2015 року, відповідно до Графіку погашення (а.с. 13) та щодо якого порука не припинена.
Розмір наведеної вище заборгованості підтверджується також представленим банком розрахунком, який є арифметично правильним, викладений у зручній для дослідження табличній формі (а.с. 4).
Підстави для стягнення на користь позивача процентів за користування кредитом в розмірі 69071,91 грн., що нараховані за умовами кредитного договору за межами строку його дії - за період з 16.02.2015 року по 01.08.2015 року (згідно змісту позовних вимог) - відсутні.
Щодо строків позовної давності, про які заявлено в заяві про перегляд заочного рішення, колегія зазначає наступне. 
Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. 
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Як встановлено вище, останній платіж на погашення кредитної заборгованості здійснено 19.05.2014 року (а.с. 4, 5, 8), а кінцевий термін повернення кредиту 15.02.2015 року. Таким чином, ПАТ "Банк Камбіо" звернулось з позовом до суду в межах трирічного строку позовної давності, а саме 13 серпня 2015 року. 
На викладені вище факти місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що спричинило неправильне застосування матеріального закону та ухвалення неправильного рішення, яке підлягає скасуванню разом із додатковим рішенням суду з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог. 
За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Розподіляючи судові витрати у справі, колегія приймає до уваги, що на час подання позовної заяви позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". При цьому, на час подання апеляційної скарги, зазначена пільга в редакції вказаної статті була відсутня. 
Таким чином, враховуючи ставки судового збору, які діяли на час подання позовної заяви та апеляційної скарги, в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, який підлягав сплаті при подачі позовної заяви (3654,00 грн.), пропорційно задоволеним позовним вимогам з ОСОБА_1 (59,07%) в сумі 2158,24 грн., а з ОСОБА_3 (31,75%) в сумі 1160,33 грн. 
Крім того, з ПАТ "Банк Камбіо" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 9,18% від сплаченого останньою судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 5481,00 грн. (а.с. 112), що становить 503,16 грн.
В матеріалах справи відсутні докази підтвердження оплати позивачем послуг з розміщення оголошення в засобах масової інформації - газеті "Урядовий Кур`єр", тому дані витрати позивачу не відшкодовуються. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - ОСОБА_2  - задовольнити частково. 
Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 18 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково. 
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" (код ЄДРПОУ 26549700) заборгованість за кредитним договором №1614Ф/21-2013 від 06.03.2013 року в розмірі 478025 (чотириста сімдесят вісім тисяч двадцять п`ять) грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 462500,00 грн. та заборгованості по процентам в розмірі 15525,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" (код ЄДРПОУ 26549700) заборгованість за кредитним договором №1614Ф/21-2013 від 06.03.2013 року в розмірі 205592 (двісті п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн. 23 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 100000,00 грн. та заборгованості по процентам в розмірі 105592,23 грн. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" (код ЄДРПОУ 26549700) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 503 (п`ятсот три) грн. 16 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 2158 (дві тисячі сто п`ятдесят вісім) грн. 24 коп. 
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір в сумі 1160 (одна тисяча сто шістдесят) грн. 33 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді