22-ц/804/1819/20 
                                                                                221/5161/19 
                                               
Головуючий у І інстанції Безрук Т.В.
Єдиний унікальний номер 221/5161/19     
Номер провадження 22-ц/804/1819/20
Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

02 липня 2020 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В.М.,
суддів   Мироненко І.П.,
   Мальцева Є.Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05 листопада 2019 року, ухвалене в м. Волноваха Донецької області, у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивач акціонерне товариство комерційний Банк «Приват Банк» (надалі – АТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовна заява вмотивована тим, що 17 грудня 2008 року між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 31 травня 2019 року виникла заборгованість в сумі 349 132 грн. 29 коп., яка складається з: 7 593 грн. 84 коп. – заборгованість за кредитом, 338 759 грн. 35 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 779 грн. 10 коп. – заборгованість за пенею та комісією. Проте, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просили стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 120 227 грн. 08 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7 593 грн. 84 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 17 грудня 2008 року по 31 січня 2018 року у розмірі 112 633 грн. 24 коп., а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду в розмірі 1 921 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 05 листопада 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 2165 грн за договором № б/н від 17.12.2008 року, з яких заборгованість за кредитом – 500 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом – 1665 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір в сумі 34 гривень 58 копійок.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права,  просить рішення суду в частині відмови у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту, частини процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи та не звернув увагу, що кредитний ліміт в подальшому було збільшено відповідно до умов укладеного договору. Відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та довідку про умови кредитування, користувалась кредитними коштами, здійснювала часткове погашення заборгованості, чим висловила свою згоду з формою договору та його умовами. В анкеті-заяві клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, проте умовами договору (п.2.1.1.2.3.) визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, а апеляційна скарга безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Також вказувала на те, що строк дії кредитної картки сплив 31 липня 2017 року, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 17 грудня 2008 року по 31 січня 2018 року заявлені поза межами дії останньої кредитної картки та за процентною ставкою 43% річних, яка не була узгоджена, а тому є необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у заповненій і підписаній відповідачем анкеті-заяві визначена сума кредиту 500 грн., належних та допустимих доказів про укладення договору на суму 7 593,84 грн. позивачем не надано, а тому на відповідача не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини кредитної заборгованості. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції вважав, що вони підлягають частковому задоволенню із розрахунку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 500 грн. та узгодженої між сторонами процентної ставки 36% річних.
Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, зроблені без належного з`ясування обставин справи.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву №1302020100081023621 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідачка виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку «Універсальна 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 500 грн. та базовою процентної ставкою по кредиту – 3,0% на місяць, що підтверджується відміткою в заяві. При цьому ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 9).
17 грудня 2008 року ОСОБА_1 підписала довідку №0509120800081023653 про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», з якої убачається ознайомлення позичальниці, крім іншого, з характеристикою кредиту, валютою картрахунку, пільговим періодом, базовою процентною ставкою в розмірі 3,0% на місяць, обов`язковим щомісячним платежем, пенею за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафом за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань (а.с. 11). 
Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачці ОСОБА_1 на підставі  кредитного договору б/н були надані кредитні карти № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , остання зі строком дії до останнього дня липня 2017 року (а.с. 53).     
З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 17 грудня 2008 року за карткою № НОМЕР_1 із встановленням кредитного ліміту у 500 грн. В подальшому кредитний ліміт було поступово збільшено до 7 600 грн. (а.с. 52).
З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку чітко прослідковується, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами: отримувала готівку в банкоматах, розраховувалася карткою в магазинах. При цьому періодично здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості, тобто фактично погоджувалася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами (а.с. 5-8, 54-60). 
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. №578/5.
Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідачка у судове засідання суду першої інстанції не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій також зазначила, що позов в частині стягнення процентів, штрафу, пені та комісії не визнає, оскільки ці умови та правила кредитування між нею та банком не узгоджені та вона їх не підписувала. Проте вказане спростовується наданими позивачем копіями довідки №0509120800081023653 про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» та анкети-заяви №1302020100081023621 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, які підписані відповідачкою ОСОБА_1 (а.с. 11).
Таким чином, відповідачка не заперечувала факти укладання кредитного договору, отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, не спростовувала розрахунку та розміру боргу. Не подавалися відповідні докази й на стадії апеляційного провадження в справі. Отже, відповідачкою не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову.
Апеляційний суд вважає встановленим факт укладення 17 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н шляхом підписання довідки про умови кредитування, а підписана відповідачкою довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового кредиту» свідчить про її обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір.
Звертаючись до суду із зазначеним позовом АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на те, що ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, просив стягнути з неї заборгованість в сумі 120 227 грн. 08 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7 593 грн. 84 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 17 грудня 2008 року по 31 січня 2018 року у розмірі 112 633 грн. 24 коп.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про часткове стягнення заборгованості за тілом кредиту є помилковим. З відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7 593,84 грн., яка підтверджена розрахунком кредитної заборгованості та випискою по рахунку.
Переглядаючи рішення суду в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, з урахуванням доводів скарги та наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч .2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Таким чином, заборгованість по процентам може бути стягнута тільки в межах строку дії кредитної картки, який за даними банку встановлений до останнього дня липня 2017 року.
Відповідно до умов укладеного договору, відповідачка зобов`язалася сплачувати 36% річних за користування кредитом і оскільки сторони письмово не погоджували збільшення відсоткової ставки, розрахунок заборгованості по сплаті процентів необхідно проводити виходячи саме з цієї ставки річних, за винятком періоду, коли позивач зменшив цю ставку до 30% (з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року) та до 34,80% (з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року).
Отже, розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2017 року становить: 7 593,84 грн. х 36 % : 360 днів х 852 дні : 100% = 6 469,95 грн. 
Таким чином, розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 17 грудня 2008 року по 31 липня 2017 року складає 11 478,22 грн. (5 008,27 грн. - проценти за користування кредитом, нараховані станом на 31 березня 2015 року + 6 469,95 грн. - проценти за користування кредитом за період часу з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2017 року).
В поясненнях, надісланих апеляційному суду 19 травня 2020 року, позивач зазначає, що строк дії картки, виданої відповідачці, є останній день липня 2017 року та з урахуванням узгодженою з нею процентної ставки 36% річних, розмір заборгованості по процентам за користування кредитом на дату закінчення строку дії картки складає 11 478,22 грн. Проте відповідачкою за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2019 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено 2 910,86 грн., тому розмір заборгованості по процентам за користування кредитом складає 8 567,36 грн.
За таких обставин, стягненню з відповідачки підлягає сума заборгованості в розмірі 16 161,20 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 593,84 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 17 грудня 2008 року по 31 липня 2017 року в сумі 8 567,36 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 921 грн. (а.с. 1). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 881,50 грн. (а.с. 61).
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача на загальну суму у розмірі 16 161,20 грн., що становить 13,44%  від заявленої позивачем суми у розмірі 120 227,08 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 258,18 грн. (1 921 грн. х 13,44%) за подачу позову до суду першої інстанції та 387,27 грн. – за подачу апеляційної скарги (2 881,50 грн. х 13,44%).
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову. В частині стягнення витрат по сплаті судового збору рішення суду підлягає зміні. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05 листопада 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом – скасувати, в частині стягнення витрат по сплаті судового збору – змінити.
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором 16 161 (шістнадцять тисяч сто шістдесят одну) гривні 20 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 593 грн. 84 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 17 грудня 2008 року по 31 липня 2017 року в сумі 8 567 грн. 36 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 258 (двісті п`ятдесят вісім) гривень 18 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 387 (триста вісімдесят сім) гривень 27 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 02 липня 2020 року.

Судді       В.М. Барков

І.П. Мироненко

Є.Є. Мальцева