ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 р.	Справа № 520/10718/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 року (ухвалене суддею Чудних С.О.) по справі № 520/10718/19 за позовом        Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до        Головного управління ДФС у Харківській області                про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії          ,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (в подальшому – ФОП ОСОБА_1 )  звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив: скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 624/ФОП/20-40-13-01-15 від 28.11.2016 р.; скасувати рішення Центральної ОДПІ м. Харкова № 3936/20-30-13-01 від 12.10.2016 р. та № 20323/20-33-13-01 від 13.10.2016 р.; зобов`язати Головне управління ДФС у Харківській області повернути позивачу помилково та надміру сплачений податок з доходів  фізичних осіб   в розмірі   105300 грн. протягом 60 днів, поштовим переказом, на адресу позивача, зазначену в декларації чи на банківський рахунок.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 р.  позовні вимоги залишені без задоволення. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Податкового кодексу України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 р. та  прийняти по справі нове рішення, яким зобов`язати відповідача повернути позивачу  помилково та надміру сплачений податок на дохід фізичних осіб в сумі 105300 грн. (як зазначено  в невиконаній декларації № 160016652 від 16.02.2016 р.), протягом  60 календарних  днів, поштовим переказом на адресу, зазначену в декларації, чи  на банківський рахунок. 
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду  від 24.02.2020 р. замінено   відповідача  Головне управління ДФС у Харківській області правонаступником Головним управління ДПС у Харківській області.
У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її  задовольнити.
У судовому засіданні  представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.  
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою, яка сплачує єдиний податок, що підтверджується  свідоцтвом  про сплату єдиного податку Серії Ж № 71693.
Згідно із довідкою Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1801828 від 25.11.2014 р. ФОП ОСОБА_1 на праві власності, на підставі договору дарування, посвідченого  приватним нотаріусом  ХМНО Олійник Л.М., № 1336 від 16.05.2011 р. належать нежитлові приміщення підвалу  № 1, 1-го поверху  № 1-:-3, 8-:-10 в літ «а-5» в м. Харкові  по вул. АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , вартість  яких складає 600000 грн.
Позивачем до контролюючого органу 18.10.2013 р. подано податкову декларацію  платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця за  три квартали. 
Відповідно до довідки Управління Державної казначейської служби України у Ленінському  районі м. Харкова Харківської області № 02-21/2457 від 21.11.2013 р., підтверджено надходження  від позивача коштів до місцевого бюджету на бюджетний рахунок 33211802700006, зареєстрований на  ім`я УДКСУ у Ленінському районі  м. Харкова Харківської області, за КБК 11010400, символ звітності 802 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із  доходів платника податку інших ніж заробітна плата»: 11.03.2013 р. на суму 5400 грн.; 25.03.2013 р. на суму 13350 грн.; 15.04.2013 р. на суму 11250 грн.; 24.05.2013 р. на суму 1890 грн.; 24.05.2013 р. на суму 40000 грн.; 24.05.2013 р. на суму 37100 грн.
Судовим розглядом встановлено, що позивачем 16.09.2016 р. до контролюючого органу подано уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік № 1600016652, в якій в графі 21 вказано суму надмірно сплаченого податку від провадження підприємницької діяльності, що підлягає зарахуванню в рахунок майбутніх платежів або поверненню платнику, згідно  із пп. 177.5.3  п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, в розмірі 107100 грн. 
За результатами проведеної контролюючим органом камеральної перевірки уточнюючої декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік  позивача складено  акт  № 3936/20-30-13-01 від 12.10.2016 р.  про виявлення помилок (порушень), висновками якого  встановлено, що в порушення п.п. 4, п.п. 7 п. 4 розділу ІІІ та п.п. 9, п.п. 11 п. 5 розділу IV Інструкції, щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 р. № 859, позивачем неправомірно заповнені рядок 4 та рядок 5.2 додатку Ф4 "розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою" до уточнюючої декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік № 1600016652 від 16.09.2016 р. та рядок 21, рядок 23.2 уточнюючої декларації та неправомірне заповнення уточнюючої декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік № 1600016652 від 16.09.2016 р. по ФОП ОСОБА_1 в інтегрованій картці платника податків за кодом бюджетної класифікації 11010500 - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування не призвело до виникнення неправомірної переплати.
Не погоджуючись із висновками перевірки, позивачем 24.10.2016 р. до Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області подані заперечення проти вищевказаного акту перевірки № 3936/20-30-13-01 від 12.10.2016 р., за результатами розгляду яких листом Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № 20323/20-33-13-01 від 31.10.2016 р. позивачу повідомлено, що заперечення залишені без задоволення  та відсутні підстави для  повернення  податку на  доходи фізичних осіб, які сплачені ФОП ОСОБА_1 .
Позивач звернувся до  Головного управління  ДФС в Харківській області зі скаргами  на відповідь Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № 20323/20-33-13-01 від 31.10.2016 р. та на акт камеральної перевірки № 3936/20-30-13-01 від 12.10.2016 р.
За результатами  розгляду вищевказаних скарг, листом Головного управління  ДФС в Харківській області  № 624/ФОП/20-40-13-01-15 від 28.11.2016 р. позивачу   повідомлено, що відсутні підстави для повернення податку на  доходи фізичних осіб, які сплачені ФОП ОСОБА_1 та повідомлено, що за результатами відпрацювання  декларацій та заяв ФОП ОСОБА_1 заявнику  вже відмовлялося у поверненні податку на доходи фізичних осіб, в тому числі, згідно акта камеральної перевірки від 12.10.2016 р. № 3936/20-30-13-01 та листа від 31.10.2016 р. № 20323/20-33-13-01.
Не погоджуючись із відмовами відповідача  повернути позивачу сплачених податку на доходи фізичних осіб, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 624/ФОП/20-40-13-01-15 від 28.11.2016 р., рішень Центральної ОДПІ м. Харкова № 3936/20-30-13-01 від 12.10.2016 р. та № 20323/20-33-13-01 від 13.10.2016 р., суд першої інстанції виходив з того, що  фактично позивачем оскаржуються листи Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, Головного управління ДФС у Харківській області та акт перевірки № 20323/20-33-13-01 від 13.10.2016 р. не є рішеннями  суб`єкта владних повноважень  та не несуть для позивача виникнення будь-яких  прав та обов`язків, у зв`язку з чим не порушують права  позивача. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача  повернути позивачу помилково та надмірно  сплаченого податку з доходів фізичних осіб, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для звільнення позивача від сплати податку за подарунок, отриманий платником податку фізичною особою від юридичної особи.  
Суд апеляційної інстанції   погоджується з такими  висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно  із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо позовних вимог в частині скасування рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 624/ФОП/20-40-13-01-15 від 28.11.2016 р., рішень Центральної ОДПІ м. Харкова № 3936/20-30-13-01 від 12.10.2016  р. та № 20323/20-33-13-01 від 13.10.2016, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п. 20.1.4. ст. 20 Податкового кодексу України (які застосовуються в постанові суду в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, в подальшому – ПК України), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно із п. 75.1. ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до  п. 75.1.1  ст. 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Згідно із п. 86.2 ст. 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Таким чином, дії відповідача, пов`язані зі складанням самого акту перевірки та сам по собі акт перевірки не може бути визнаний протиправними чи скасовано, оскільки це службовий документ, у якому відображені фактичні дані, встановлені в ході такої перевірки, а тому, такий акт окремо не може порушувати права позивача у сфері публічно-правових відносин.
Пунктом 86.7 статті 86 ПК України, у  разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п`яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.
Оскільки спірні листи Головного управління ДФС у Харківській області № 624/ФОП/20-40-13-01-15 від 28.11.2016 р. та  Центральної ОДПІ м. Харкова № 20323/20-33-13-01 від 13.10.2016 не є рішеннями суб`єкта владних повноважень та самі по собі не несуть для платника податків виникнення будь-яких прав та обов`язків, то вони не порушують права позивача у сфері публічно-правових відносин, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог. 
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління ДФС у Харківській області повернути позивачупомилково та надміру сплачений ПДФО 105300 грн. протягом 60 днів, поштовим переказом, на адресу позивача, зазначену в декларації, чи на банківський рахунок, суд зазначає наступне.
Згідно із п. 43.1 ст. 43 ПК України,  помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. 
Відповідно до  п. 43.3. ст. 43 ПК України, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються органом державної податкової служби на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. 
Згідно  із п. 162.1. ст. 162 ПК України, платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Об`єктом оподаткування цим податком є, зокрема, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), до якого включається дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом (пп. 163.1.2. п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164  ПК України).
Відповідно до   пп. 165.1.15 п. 165.1 ст. 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються, зокрема, кошти або майно (майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг), отримані платниками податку як дарунок з урахуванням положень цього розділу.
Згідно  із  пп. 165.1.39 п. 165.1 ст. 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються, зокрема, вартість дарунків (а також призів переможцям та призерам спортивних змагань), якщо їх вартість не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, за винятком грошових виплат у будь-якій сумі.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», мінімальна заробітна плата у місячному  розмірі  з  01.01.2011 р. становила 941 грн. (в редакції чинній на час укладення договору дарування).
Згідно  із п. 174.6 ст.174 ПК України,  кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини. 
Відповідно до п 174.1 ст. 174 ПК України, об`єкти спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування, зокрема,  на об`єкт нерухомості.
Особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину (п. 174.3 ст. 174 ПК України).
Згідно із п. 176.1. ст. 176 ПК України, платники податку зобов`язані, зокрема, вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. 
Судовим розглядом встановлено, що 16.05.2011 р.   ФОП ОСОБА_1 отримав в дарунок  від ТОВ  «Торгівельно-виробнича фірма «Волга» нежитлові приміщення підвалу  № 1, 1-го поверху  № 1-:-3, 8-:-10 в літ «а-5» в м. Харкові  по АДРЕСА_2 , вартість  яких на момент отримання дарунку складала 600000 грн., тобто, вартість дарунку, отриманого позивачем перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.01.2011 р. складала 941 грн., у зв`язку з чим  вказаний дарунок є складовою загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Станом на 24.03.2013 р. позивачем самостійно сплачено податок на доходи фізичних осіб. 
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для повернення позивачу помилково та надміру сплаченого податку з доходів  фізичних осіб  в розмірі 105300 грн., за отримання дарунку  вартістю 600000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином,  суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до  вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  постанова Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019  р. – без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта, що ним помилково сплачено цей податок, так як відсутнє рішення контролюючого органу про сплату цього податку, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки, відповідно до вимог п. 174.3 ст. 174 ПК України, п. 176.1 ст. 176 ПК України, платник податку зобов`язаний вести облік доходів в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу та є відповідальною особою за сплату (перерахування) податку до бюджету, в разі отримання дарунку. 
Також суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи апелянта, що він у спірних правовідносинах як фізична особа-підприємець не повинен сплачувати податок з фізичних осіб з наступних підстав.
Відповідно до п. 177.6 ст. 177 ПК України, у разі, якщо фізична особа-підприємець отримує іншій дохід, ніж  від провадження підприємницької діяльності , у межах  обраних ним  видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються  за загальними правилами, встановленими  цим Кодексом  для платника податку – фізичних осіб. 
Судовим розглядом встановлено, що згідно із довідкою Головного управління статистики у Харківській області № 1682, до видів діяльності ФОП ОСОБА_1 відносяться: ремонт і технічне обслуговування офісної техніки; ремонт і технічне  обслуговування електронно-обчислювальної техніки; інша діяльності у сфері інформатизації; дослідження  і розробки в галузі суспільних наук; діяльність у сфері бухгалтерського обліку та аудиту.
Оскільки до підприємницької діяльності позивача не відноситься отримання дарунку в вигляді нерухомого майна, то відсутні підстави для звільнення позивача  від сплати податку на доходи фізичних осіб. 
Одночасно суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції, що обов`язковою умовою для  повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб є подання платником податків  заяви про таке повернення, оскільки повернення надміру сплачених сум податку з доходів фізичних осіб, розраховуються контролюючим органом не за заявою платника податків, а на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку. 
Проте, наявність такого висновку суду першої інстанції не впливає на правильність рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .
Щодо інших доводів  апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 77,  243,  308, 316,  322,  325,  326,  328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 року по справі № 520/10718/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. . 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	В.Б. Русанова    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  20.07.2020 року