ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 932/15034/19 (2-а/932/828/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України
на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року
у справі №932/15034/19 (2-а/932/828/19)
за позовом ОСОБА_1  
до Інспектора патрульної поліції 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м.  Дніпрі Департаменту патрульної поліції Саєнко Тетяни Михайлівни
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора патрульної поліції 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м.  Дніпрі Департаменту патрульної поліції Саєнко Тетяни Михайлівни, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1566650 від 28 вересня 2019 року (далі - постанова № 1566650).
Позов обґрунтовано протиправністю оскарженої постанови.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року адміністративний позов задоволений. Скасовано постанову № 1566650, а справу про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито. 
Не погодившись з таким рішенням суду, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив, що приймаючи оскаржену відповідач постанову діяв у спосіб, передбачений законодавством України з огляду на те, що позивач порушив правила дорожнього руху, а саме: перетнув регульований пішохідний перехід на червоне світло світлофора, а також при перевірці документів не мав при собі страхового поліса, за що його піддано адміністративній відповідальності за ч.1 статті 126. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи слідує, що оскарженою постановою № 1566650, прийнятою відповідачем, позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП, шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень (чотириста двадцять п`ять гривень) за порушення п. 2.1 г Правил дорожнього руху.
Склад адміністративного правопорушення полягав у тому, що позивач керуючи транспортним засобом Іж 2138 державний номерний знак НОМЕР_1 , перетнув регульований пішохідний перехід на червоне світло світлофору, при перевірці документів з`ясовано, що водій керував транспортним засобом без чинного полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ПДР України.
Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив із відсутності у діях позивача складу правопорушення, санкція за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. При цьому суд посилався на правову позицію Верховного Суду у справі № 686/11314/17 від 15 березня 2019 року та зазначив, що вимозі поліцейського щодо пред`явлення водієм страхового полісу має передувати документування правопорушення та притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Зазначивши про відсутність доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що б давало змогу працівнику поліції вчинити подальші дії з перевірки усіх необхідних документів, зокрема, наявності у водія страхового полісу, суд дійшов висновку про протиправність оскарженої постанови.
З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного адміністративного суду та з цього приводу зазначає про таке.
Так, приписами статті 9 і 10 КУпАП визначено, що під адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до ст. ст. 1,13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Нормами ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені статтею 122 КУпАП).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За положеннями статей 249, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Згідно із вимогами п. 2.1 ґ ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 126 КпАП України, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Отже, вказаною нормою права передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, який не має при собі, у тому числі: поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.1 ґ ПДР, а саме: керування транспортним засобом без чинного полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.
При цьому, вказаному факту передувала зупинка позивача із підстав перетину ним регульованого пішохідного переходу на червоне світло світлофору.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Суд відмічає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік яких визначений ст.251 КУпАП.
Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнято  рішення.
Між тим, жодних доказів фіксації факту незабезпечення позивачем безпеки дорожнього руху, що б підтверджували обставини перетину ним регульованого пішохідного переходу на червоне світло світлофору, відповідачем надано не було.
Колегія суддів враховує, що приписи КУпАП дійсно, у деяких випадках передбачають процедуру скороченого провадження при притягненні винної особи до адміністративної відповідальності, проте сам лише факт складання постанови про накладення штрафу не свідчить про допущення позивачем порушень ПДР.
З приводу аналогічних правовідносин Верховним Судом у справі № 686/11314/17 від 15 березня 2019 року висловлено правову позицію, відповідно до якої, вимоги посадової особи - відповідача до позивача про пред`явлення документів є неправомірними у випадку відсутності належних та допустимих доказів порушення водієм інших (окрім п. 2.1) Правил дорожнього руху України. 
Тобто, вимозі поліцейського щодо пред`явлення водієм страхового полісу має передувати документування правопорушення та притягнення особи до адміністративної відповідальності.
У межах спірних правовідносин з врахуванням наведеної правової позиції Верхового Суду, визначальною ознакою є не сам факт керування позивачем ТЗ без чинного полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, що фактично останнім не заперечується, а сам факт порушення ним інших (окрім п. 2.1) Правил дорожнього руху України із забезпеченням вказаних обставин відповідними доказами.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України правопорушник не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Як вже зазначено вище, жодних доказів фіксації факту незабезпечення позивачем безпеки дорожнього руху, що б підтверджували обставини перетину ним регульованого пішохідного переходу на червоне світло світлофору, як відповідачем так і апелянтом суду надано не було, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскарженої постанови № 1566650, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року у справі №932/15034/19 (2-а/932/828/19) - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 5  ст. 328 КАС України..
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко