ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/924/20 Справа № 202/3550/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ігнатенко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 липня 2020 року                                                         м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., 

за участю: 
захисника Іваненкової Н.М.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на постанову Індустріального районного  суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2020 року щодо 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №661265 від 03 червня 2020 року,  ОСОБА_1  30 травня 2020 року о 13 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою:  АДРЕСА_1  вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини -  ОСОБА_2 , а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, намагався завдати ушкоджень, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2020 року справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП провадженням закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, потерпіла ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в який просить постанову скасувати, постановити нову постанову, якою  ОСОБА_1  визнати винниму вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам.
Вказує на те, що суд, встановивши, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема, не правильно зазначена дата вчинення правопорушення, повинен був згідно із Постановою Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року №14 “Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті”, повернути протокол про адміністративне правопорушення для доопрацювання, також зазначає, що помилка в протоколі щодо дати вчинення, не може бути підставою для закриття справи за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В суді апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 та захисник Іваненкова Н.М. заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Потерпіла ОСОБА_2 , будучи увідомленою про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, повноваження на участь представника до суду апеляційної інстанції не надані, що не перешкоджає апеляційному розгляду.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі і  протоколом про адміністративне правопорушення. 
Так, частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення .
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року за № 2229-VIII психологічне насильство- форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Висновок суду про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2КУпАП, у діях ОСОБА_1 з посиланням на пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на обставини, які викладені в протоколі АПР18 №661265 від 03.06.2020 року про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 в якому не відображено ознак об`єктивної сторони зазначеного адміністративного правопорушення, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.
       Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення посилання на те, чи могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров”ю потерпілого, вказує на відсутність всіх ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки такий виклад обставин не відповідає диспозиції зазначеної норми та не може бути змінений та усунений судом.
       У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя. 
У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку Європейського суду з прав людини, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.
У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейський суд з прав людини розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). 
Також відсутні інші безсумнівні докази вини ОСОБА_1 , оскільки показання потерпілої та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є суперечливими, а тому не можуть об”єктивно підтверджувати факт вчиненого правопорушення.
        Доводи потерпілої про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення неправильно зазначена дата вчинення правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , є безпідставними, так як протокол про адміністративне правопорушення за події, що відбулися 30.04.2020 року, розглянутий 01.06.2020 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська та винесена постанова . Дана постанова була оскаржена до Дніпровського апеляційного суду та винесена постанова від 07 липня 2020 року. 
Статтею 61 Конституції України чітко визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Отже, перевіркою доводів апеляційної скарги потерпілої не встановлено підстав для скасування постанови суду та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Приймаючи таке рішення, апеляційний суд також враховує вимоги ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2020 року — залишити без задоволення.
Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.        

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду О.Є. Джерелейко