ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2020 року                                   м. Дніпро                 Справа №  904/6250/19
      Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кощеєва    І.М. ( доповідач )                                                                                               
суддів:                      Кузнецової І.Л., Чус О.В. 

секретар судового засідання Мацекос І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу 
Акціонерного товариства "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України"  
на рішення Господарського суду  Дніпропетровської області від 16.03.2020 р. 
( суддя Петренко І.В., м. Дніпро, повний тест рішення складено  17.03.2020 р.)  
у справі
за позовом Акціонерного товариства 
                   "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
до                Комунального підприємства теплових мереж 
                   "Криворіжтепломережа" 
про стягнення 3 338 969,39 грн., з яких 2 479 898,68 грн. пені; 
279 448,77 грн. трьох процентів річних; 579 621,94 грн. інфляційних втрат 
( договір постачання природного газу № 3256/1718-КП-5 від 26.09.2017 р. )      
                                                   ВСТАНОВИВ: 
Акціонерне товариство "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області  з позовною заявою до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", про стягнення              3 338 969,39 грн., з яких: 2 479 898,68 грн. пені; 279 448,77 грн. трьох процентів річних;     579 621,94 грн. інфляційних втрат.
 Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору постачання природного газу № 3256/1718-КП-5 від 26.09.2017 р. в частині повної та своєчасної оплати за переданий газ. Вимоги Позивача щодо стягнення пені заявлені на підставі п. 8.2. Договору. Вимоги позивача щодо стягнення 3% річних від суми основного боргу та інфляційних втрат заявлені на підставі пункту 2 ст. 625 ЦК України.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2020 р. позов задоволено частково - стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 239 949,34 грн.  пені; 279 448,77 грн. трьох процентів річних; 574 584,66 грн.  інфляційних втрат; 50 009,41 грн. судового збору. В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення 1 239 949,34 грн. пені та 5 037,28грн. інфляційних втрат відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем було порушено умов договору щодо строків розрахунків за поставлений природний газ, а тому з огляду на приписи ст. ст. 525, 530, 612, 629, 712 ЦК України прийшов до висновку, що сума пені є арифметично вірною та обґрунтованою. В той же час, керуючись ст. ст. 83, 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, місцевий господарський суд зменшив розмір пені на 50 %, пославшись на те, що  заявлена до стягнення пеня є надмірно великою, а сума боргу повністю сплачена Відповідачем, також Позивачем не надано доказів виникнення у нього значних збитків.
Щодо стягнення інфляційних втрат, суд першої інстанції з посиланням на перевірку розрахунку інфляційних втрат, визнав арифметично та методологічно правильним розрахунок Відповідача, а вимогу такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 574 584,66 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо пені у розмірі 1 239 949,34 грн.  та інфляційних втрат у розмірі 5 037,28 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.  
Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд не обґрунтував підстав для зменшення неустойки, а зазначив про те, що нарахована сума пені надмірно велика, а борг сплачено повністю. При цьому, Відповідач у своєму відзиві зазначав про підстави для зменшення пені, несвоєчасним розрахунком його кінцевих споживачів, а також його скрутне матеріальне становище.
Водночас, на думку Скаржника, збитковість особи або відсутність прибутку не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки. Разом з тим, Відповідач не був обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Така позииія викладена у постанові Верховного Суду у справі 922/1010/16 від 12.06.2018 р. 
Крім того, судом при розгляді питання зменшення пені не досліджено майнові інтереси сторін, зокрема Позивача, який надав дані, що свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності Позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020 років.
При цьому Скаржник зазначає, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020 р. р.
Скаржник наголошує на тому, що матеріали справи не містять жодного документу на підтвердження скрутного матеріального становища Відповідача. А додані до відзиву Фінансові звіти Відповідача, не можуть бути визнаний належним та допустимим показом, оскільки не містить будь-якого підтвердження або відповідної відмітки, що саме такий документ з такими відповідними даними подавався до Державного органу статистики, та те, що така звітність була ним державним органом прийнята.
Скаржник зазначає, що відмовляючи у задоволені позову в частині інфляційних втрат, в розмірі 5 037,28 грн, суд зазначив про врахування контррозрахунку Відповідача, проте останній зазначав у своєму відзиві про невірний розрахунок Позивача в частині нарахувань індексу інфляції за кожний наступний місяць на суму боргу, що вже включає в себе інфляційне збільшення за попередні періоди.
Скаржник вважає, що методика розрахунку інфляційних втрат на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань за попередній період є законною та обґрунтованою, відповідає приписам, викладеним у Листі Верховного суду України від 03.04.1997 р. № 62-97 та п. 3.2 Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 р. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду у справах № 905/600/18 ( постанова об`єднаної палати від 05.07.2019 ), № 905/306/18, № 908/1928/18, № 904/4565/18, № 904/4083/18, № 904/10242/17, № 913/63/18.
Відтак, на думку Скаржника, беручи до уваги ті обставини, що відсутність вини Відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення пені, суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання Боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, а також те, що суд не надав належної оцінки твердженням Позивача про можливість нарахування інфляційних втрат на суму боргу, збільшену на суму інфляції за попередні періоди, що призвело до порушення ст. 233 ГК України та ст. ст. 525, 526, 551, 599, 625 ЦК України.
Від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Підприємство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
 Зокрема, Підприємство посилається на те, що приймаючи рішення щодо розміру пені, який підлягає стягненню суд першої інстанції правомірно врахував, що на час звернення до суду заборгованість Відповідача перед Позивачем за отриманий газ відсутня. Причинами несвоєчасного розрахунку є в тому числі, несвоєчасні розрахунки споживачів теплової енергії для генерації якої газ закупався. З метою повного та своєчасного розрахунку з Позивачем Відповідач проводив претензійно-позовну роботу. Крім того, зменшення судом першої інстанції розміру штрафних санкцій, який підлягає стягненню з Відповідача грунтується, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Зобов`язання Відповідача перед Позивачем щодо сплати суми основного боргуу на момент розгляду даної справи виконано у повному обсязі, прострочення в оплаті мало місце, однак тільки частина вартості отриманого газу була сплачена з порушенням строку оплати та на незначний проміжок часу.
Підприємство також вказує на те, що сума інфляційних збитків по справі № 904/6250/19 становить 574 584,66 грн. згідно контррозрахунку Відповідача, а не 579 621,94 грн., як вбачається з розрахунку до позовної заяви, що було правильно встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи.
Крім того, Підприємство зазначає про те, що у постанові Верховного суду України у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.01.2020 р. по справі № 924/532/19 було зроблено висновок про те, що враховуючи положення статей 3, 509, 625 ЦК України, за змістом яких передбачається правомірне нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, касаційна інстанція відхиляє безпідставне твердження скаржника про те, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів. Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 р. у справі № 916/2889/13, від якої колегія суддів не вбачає підстав відступати.
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В.     
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2020 р. поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України"  на рішення Господарського суду  Дніпропетровської області від 16.03.2020 р.
Розпорядженням керівника апарату суду від 12.05.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання  автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів, для вирішення питання про призначення справи до розгляду.
Автоматичною системою  документообігу  для вирішення питання про призначення справи до розгляду визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів:  Кузнецової І. Л., Широбокової Л.П.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2020 р. розгляд скарги призначено в судове засідання на 23.06.2020 р.   
    17.06.2020 р. засобами електронного зв"язку на адресу Центрального апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло клопотання  про участь його представника  у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів. Адреса електронної пошти, що буде використана заявником для входу до системи  "EasyCon": pyasetskyi@naftogaz.com.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.06.2020 р. судове засідання  призначене на 23.06.2020 р. у справі № 904/6250/19 було вирішено провести з Акціонерним товариством "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України в приміщенні  Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення  суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon". 
Розпорядженням керівника апарату суду від 22.06.2020 р., у зв`язку з виходом на роботу судді Чус О.В., для дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/6250/19, шляхом передачі справи раніше визначеній колегії суддів. 
Автоматичною системою  документообігу  для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.
Розпорядженням керівника апарату суду від 22.06.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Кузнецової І. Л., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання  автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.
Автоматичною системою  документообігу  для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Подобєда І.М., Чус О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарсього суду від 23.06.2020 р., колегією суддів у складі судді-доповідача Кощеєва І. М., суддів: Подобєда І.М., Чус О.В., апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України"  на рішення Господарського суду  Дніпропетровської області від 16.03.2020 р.у справі № 904/6250/19, прийнято до свого провадження.
В судовому засіданні 23.06.2020. по справі оголошено перерву до 18.08.2020 р.
10.08.2020 р. засобами електронного зв"язку на адресу Центрального апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло клопотання  про участь його представника  у судовому засіданні 18.08.202 0р., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів. Адреса електронної пошти, що буде використана заявником для входу до системи  "EasyCon": pyasetskyi@naftogaz.com.
Розпорядженням керівника апарату суду від 10.08.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Подобєда І.М.,, відповідно до п. 2.4.6 Засад використання  автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.
Автоматичною системою  документообігу  для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарсього суду від 10.08.2020 р., колегія суддів у складі  судді-доповідача Кощеєва І. М., суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В., апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України"  на рішення Господарського суду  Дніпропетровської області від 16.03.2020 р. прийняла до свого провадження та  вирішила провести судове засідання, призначене на 18.08.2020 р.,з Акціонерним товариством "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України в приміщенні  Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення  суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon". 
У судовому засіданні 18.08.2020 р., проведеному в режимі відеоконференції була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна  скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду підлягає частковому скасуванню, виходячи з наступного. 
      Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.09.2017 р. між Акціонерним товариством "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України"         ( Постачальник ) та Комунальним підприємством теплових мереж   "Криворіжтепломережа" ( Споживач ) укладено Договір № 3256/1718-КП-5 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1. якого  Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Ціну договору визначено п. 5.4 договору, відповідно до умов якого загальна вартість природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.
Строк визначено розділом 12 договору. Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 р. до 31.03.2018 р. ( включно ), а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.
Як зазначено у п. 3.7 договору, приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. 
Місцевим господарським судом встановлено, що  на виконання умов укладеного між сторонами договору Постачальник передав Споживачеві природний газ на загальну суму 52 259 567,27 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2017 р. на суму 557 296,30грн. ( жовтень 2017 року ); від 30.11.2017 р. на суму                    7 715 905,86грн. (листопад 2017 року); від 31.12.2017 р. на суму 11 814 381,58 грн. ( грудень 2017 року ); від 31.01.2018 р. на суму 16 946 682,58 грн. ( січень 2018 року ); від 28.02.2018 р. на суму 15 225 300,95 грн. ( лютий 2018 року ).
Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. 
Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Також, суд першої інстанції встановив, що Відповідач за отриманий від Позивача природний газ розрахувався у повному обсязі, проте несвоєчасно:  за Актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 р. на суму 557 296,30 грн. ( жовтень 2017 року ) строк оплати до 25.11.2017 р.; за Актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2017 р. на суму 77 15 905,86 грн. ( листопад 2017 року ) строк оплати до 25.12.2017 р.; за Актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2017 р. на суму 11 814 381,58 грн. ( грудень 2017 року ) строк оплати до 25.01.2018 р.; за Актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2018 р. на суму 16 946 682,58 грн. ( січень 2018 року ) строк оплати до 25.02.2018 р.; за Актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2018 р. на суму 15 225 300,95 грн. ( лютий 2018 року ) строк оплати до 25.03.2018 р.
П. 8.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
Відповідно до п. 8.2 договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
За твердженням Позивача, Споживач оплату за переданий газ вчасно не здійснив чим порушив взяті на себе зобов`язання закріплені п. 6.1 договору, що стало підставою для нарахування Відповідачу: пені за загальний період прострочення з 26.12.2017 р. по 26.09.2018 р. на суму 2 479 898,68 грн.; три проценти річних за загальний період прострочення з 26.12.2017 р. по 16.12.2018 р. на суму 279 448,77 грн.; інфляційні втрати за загальний період прострочення з березня 2018 року по листопад 2018 року на суму                579 621,94 грн.
Відповідач, заперечує проти задоволення позовних вимог Позивача,  наголошуючи на тому, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредиторів, у зв`язку із чим просив суд зменшити суму заявлених позивачем вимог до 70 (сімдесяти) процентів. Також, за розрахунком Відповідача інфляційне збільшення боргу складає 574 584,66 грн.
Відтак, враховуючи нездійснення наразі Відповідачем оплати штрафних санкцій за несвоєчасну оплату поставленого товару за Договором поставки, Акціонерне твариство "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовними вимогами до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про стягнення означеної суми штрафних санкцій.
Отже, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати штрафних санкцій за порушення  ( прострочення у виконанні ) зобов`язань зі своєчасної оплати, обумовленої в договорі товару.
Беручи до уваги правову природу укладеного Договору № 3256/1718-КП-5 постачання природного газу від 26.09.2017 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2   ст. 712 ЦК України   передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.
Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.
   Беручи до уваги встановлену   ст. 204 ЦК України   та не спростовану в межах цієї справи в порядку   ст. 215 цього Кодексу   презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11,   509 ЦК України   та ст. ст. 173,   174 ГК України   підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.
   Як встановлено ч. 1   ст. 265 ГК України, ст. ст. 655,   662   та   663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1   ст.712 цього Кодексу   безпосередньо закріплений і для договору поставки.
Наразі, отримання коштів ( штрафних санкцій ) за прострочення виконання такого зобов`язання з оплати товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні   ст. 5 ГПК України   та   ст. 15 ЦК України   правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.
Відповідно до ч. 1   ст. 193 ГК України   та   ст. 526 ЦК України   зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1   ст. 530 ЦК України   якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7   ст. 193 ГК України   та   ст. 525 ЦК України   встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами   ст. 629 ЦК України   щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до   ст. 202 ГК України   та   ст. 598 ЦК України   зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної оплати поставленого товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі несвоєчасної оплати поставленого товару на нарахування у відповідності до п. 8.2 його умов штрафних санкцій, а саме пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення та нарахування на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат і 3 % річних на суму основного боргу.
Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині відмови у стягненні суми пені у розмірі 1 239 949,34 грн., у зв`язку зі зменшенням судом її   розміру та відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 5 037,28 грн., а відтак, враховуючи, що рішення в частині часткового задоволенні вимог сторонами не оскаржується, згідно   з   ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.
При цьому, колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині часткового задоволенні вимог за позовом Акціонерного твариства "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Суд першої інстанції у задоволенні вимог в частині стягнення суми пені у розмірі                     1 239 949,34 грн., та  інфляційних втрат у розмірі 5 037,28 грн. відмовив, що колегія суддів вважає не вірним   з   огляду на таке.
Згідно   з   ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати   послугу,   сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника   виконання   його обов`язку.
Зобов`язання виникають   з   підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).
Згідно   з   п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або   виконання з   порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне   виконання).
Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до   виконання   зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного   виконання   господарського зобов`язання.
У п. 8.2 договору сторони погодили умову, що у випадку прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Позивач, зокрема заявив до стягнення суму пені  за загальний період прострочення з 26.12.2017 р. по 26.09.2018 р. у розмірі 2 479 898,68 грн. Господарський суд, перевіривши розрахунок пені дійшов висновку щодо його  правильності.
Суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом попередньої інстанції норми матеріального права, а саме: ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з огляду таке.
Дійсно, як зазначає Скаржник та як вбачається з оскаржуваного рішення, фактично господарський суд не обґрунтував підстав для зменшення неустойки, а зазначив про те, що нарахована сума пені надмірно велика, при цьому борг сплачено повністю, при цьому майнові інтереси сторін, зокрема Позивача досліджені не були, хоча останній в обгрунтування своїх заперечень надав суду відповідні докази та пояснення.
Згідно з   ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини"   суди застосовують при розгляді справ   Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод   та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Вказаної позиції дотримується також Верховний Суд  у своїй постанові від 21.03.2018 р. у справі №   910/2489/17.  
З матеріалів справи убачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції Відповідач, заявивши клопотання про зменшення пені на 70 %, при цьому не надав жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві. Так, Відповідач зазначає, що сума основного боргу сплачена в повному обсязі на день подання позову; відповідач не є фактичним споживачем природного газу; заборгованість за спожиту теплову енергію виникла в зв`язку з несплатою саме споживачами, у тому числі підприємствами та організаціями; відповідачем проводилися, та постійно проводяться дії спрямовані на погашення дебіторської та кредиторської заборгованості; справа не містить доказів настання для Позивача негативних наслідків, в тому числі збитків, завданих неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором; підприємство Відповідача має стратегічне значення для регіону, метою діяльності підприємства є безперебійне постачання споживачам теплової енергії. 
До відзиву на позов, Відповідачем були додані копії: контррозрахунку інфляційних втрат по справі № 904/6250/19, інформацію про проведену претензійно-позовну роботу по населенню ( з 01.10.2017 р. по 31.03.2018 р., за підписом заступника начальника юридичного відділу КПТМ «Криворіжтепломережа» Абусової К.Ю., інформацію про проведену претензійно-позовну роботу по юридичним особам ( з 01.10.2017 р. по 31.03.2018 р., за підписом заступника начальника юридичного відділу Абусової К.Ю. ), інформацію про заборгованість за послуги з теплової енергії перед КПТМ «Криворіжтепломережа». 
Правовий аналіз статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.   При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Отже, зменшення неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань. Таке зменшення не є обов`язком суду.
Правова позиція щодо застосування положень статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 19.09.2019 у справі №   від 14.04.2020 у справі № 916/188/17, від 03.06.2020 у справі № 916/187/17. При цьому Верховний Суд наголошував на тому, що обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання, на підставі доказів, поданих в порядку, визначеному ГПК України.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами Скаржника викладеними в апеляційній  скарзі, щодо не доведеності з боку Відповідача існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, оскільки право на зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується з обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами статті 74 ГПК України, статті 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів, тоді як Відповідач не надав суду відповідних доказів в обгрунтування свого клопотання.
Місцевий господарський суд, з огляду на те, що встановлені обставини свідчать про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, застосувавши власні повноваження, необгрунтовано частково задовлольнив відповідне клопотання Відповідача, зменшивши розмір пені на 50 %, без наведення необхідного обґрунтування, зазначивши лише, що заявлена до стягнення пеня є надмірно великою, а сума боргу повністю сплачена Відповідачем. Крім того, Позивачем не надано доказів виникнення у Позивача  ( Кредитора ) значних збитків.
Щодо відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 5 037,28 грн., то як вбачається з рішення суду, останній без будь якого обгрунтування та наведення методики перевірки розрахунку інфляційних втрат, визнав арифметично та методологічно правильним розрахунок Відповідача, задовольнивши вимогу Позивача щодо нарахуваня інфляційних втрат за загальний період прострочення з березня 2018 року по листопад 2018 року на суму  574 584,66 грн.
Разом з тим, як вбачається з контр розрахунку Відповідача, останній зазначав у своєму відзиві на позов про невірний розрахунок Позивача в частині нарахувань індексу інфляції за кожний наступний місяць на суму боргу, що вже включає в себе інфляційне збільшення за попередні періоди.
Отже, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 5 037,28 грн. з посиланням на вказані заперечення Відповідача, виходячи з наступного.
При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р. Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника,   як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період,   поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ № 1078).
Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.
З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погодилася з методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до ст. 625 ЦК України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100 % ( дефляції ).
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 р. у справі №   905/21/19. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновків касаційного суду у постановах від 21.05.2019 р. у справі № 916/2889/13 та від 14.01.2020 р. у справі № 924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р. та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007 р., з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної у цих нормативних актах.
Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
За приписами частин 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача, які пов`язані із стягненням інфляційних втрат та розраховані Позивачем відповідно до методики розрахунку інфляційних збитків з якою погодилася Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, підлягають задоволенню у повному обсязі у сумі  579 621,94 грн., тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 5 037,28 грн. підлягає скасуванню.
Згідно з п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014 р., остаточне 17.11.2014 р.: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21.04.2011р.)."
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове   рішення   повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є   рішення,   ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є   рішення,   ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Рішення господарського суду в оскаржуванеій частині зазначеним вимогам відповідає.
На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом допущено невірне застосування норм матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення  помилкового рішення в оскаржуваній частині, яке відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення 1 239 949,34 грн. пені та 5 037,28грн. інфляційних втрат та ухваленню нове рішення у відповідній частині.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга на рішення господарського суду підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України за подачу позовної заяви та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на Відповідача.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України"   задовольнити. 

     Рішення Господарського суду  Дніпропетровської області від 16.03.2020 р. у справі № 904/6250/19  в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, у розмірі 1 239 949,34 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 037,28 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції: 
        " Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
       Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" ( 50000, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, прокулок  Дежньова, будинок 9; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03342184 ) на користь Акціонерного товариства "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( 01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 20077720 ) - 2 479 898,68 грн. ( два мільйона чотириста сімдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто вісім грн. 68 коп.)  пені; 279 448,77 грн. ( двісті сімдесят дев`ять тисяч чотириста сорок вісім грн. 77 коп. ) трьох процентів річних;  579 621,94 грн. ( п`ятсот сімдесят дев`ять тисяч шістсот двадцять одна грн. 94 коп. ) інфляційних втрат; 50 084, 54 грн. ( п`ятдесят тисяч вісімдесят чотири грн. 54 коп.) судового збору, про що видати наказ."

В решті рішення залишити без змін. 

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" ( 50000, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, прокулок  Дежньова, будинок 9; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03342184 ) на користь Акціонерного товариства "Національна  акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( 01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 20077720 ) - 28 012,20 ( двадцять вісім тисяч дванадцять грн. 20 коп. ) судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ. 

Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Постанова складена у повному обсязі 21.08.2020 року 

Головуючий суддя                                                                             І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                               І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                                   О.В. Чус