ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/527/20 Справа № 199/4908/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Лаченкової О.В.,Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря - Мамедовой О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “УКРДЕБТ ПЛЮС”, як правонаступника Публічного акціонерного товариства “Дельта Банк”, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства “УкрСиббанк”, товариства з обмеженою відповідальністю “УКРДЕБТ ПЛЮС”, як правонаступника Публічного акціонерного товариства “Дельта Банк”, треті особи :  ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкова Тетяна Віталіївна про визнання договору іпотеки частково недійсним,–
ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обгрунтування позивач посилався на те, що 02.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №11227522000, згідно з яким ОСОБА_4 взяв у банку кредит в сумі 50000 доларів США. Також, 02 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №11227553000, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у формі кредитної лінії. На забезпечення вказаного кредитного договору 02.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та за довіреністю від імені ОСОБА_1 , з другої сторони, був укладений та підписаний договір іпотеки №11227522000/11227553000/3, згідно з яким іпотекодавці передали АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержателю) в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить на праві власності: ОСОБА_3 – 1/3 частина на підставі свідоцтва про право власності від 10.06.1998 року та 1/9 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2003 року; ОСОБА_2 - 1/9 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2003 року; ОСОБА_1 - 1/3 частина на підставі свідоцтва про право власності від 10.06.1998 року та 1/9 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2003 року. Вказаний договір іпотеки був підписаний ОСОБА_2 , як представником за довіреністю від імені ОСОБА_1 , однак він не уповноважував її передавати в іпотеку належні йому 4/9 частини квартири в забезпечення споживчого кредиту, взятого ОСОБА_4 .
З посиланням на те, що він не мав наміру передавати свою частину квартири в іпотеку та довіреність не містить чітких положень щодо його волевиявлення на підписання ОСОБА_2 договору іпотеки від його імені, позивач просив суд визнати частково недійсним Договір іпотеки №11227522000/11227553000/З, укладений 02 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_2 , посвідчений 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. за реєстром №2531, в частині передачі в іпотеку належних ОСОБА_1 4/9 частини квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року позов задоволено. Визнано частково недійсним Договір іпотеки №11227522000/11227553000/З, укладений 02 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_2 , посвідчений 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. за реєстром №2531, в частині передачі в іпотеку належних ОСОБА_1 4/9 частини квартири АДРЕСА_1 .
Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ПАТ “Дельта Банк” подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В своїй апеляційній скарзі ПАТ “Дельта Банк” посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року залучено ТОВ “УКРДЕБТ ПЛЮС” до участі у справі за апеляційною скаргою ПАТ “Дельта Банк” на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ “УкрСиббанк”, ПАТ “Дельта Банк”, треті особи : ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкова Т.В. про визнання договору іпотеки частково недійсним, в якості правонаступника ПАТ “Дельта Банк”.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на житло та копії свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу ОСОБА_1 належать 4/9 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 . Власниками інших часток квартири є відповідачка ОСОБА_5 - 1/9 частина, та ОСОБА_3 - 4/9 частини.
02 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №11227522000, згідно з яким ОСОБА_4 взяв у банку кредит в сумі 50000 доларів США. Також 02 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №11227553000 відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у формі кредитної лінії.
Відповідно до договору іпотеки №11227522000/11227553000/3 (а.с. 137-138), укладеного 02 жовтня 2007 року між іпотекодержателем Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», іпотекодавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю, посвідченою 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М., діяла ОСОБА_2 , за яким іпотекодавці як майнові поручителі ОСОБА_4 , передали в іпотеку нерухоме майно – вищезазначену квартиру АДРЕСА_1 , на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 перед іпотекодержателем за договорами про надання споживчого кредиту № 1227522000 та №11227553000 від 02 жовтня 2007 року. 
Зазначений договір посвідчений 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. за реєстром № 2531.
Із копії довіреності, посвідченої 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М., за реєстром №3537, на підставі якої ОСОБА_2 від імені позивача підписувала оспорюваний договір іпотеки, вбачається, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси в АКІБ «УкрСиббанк» та нотаріальних конторах з питань отримання кредиту та передачі під заставу належної йому квартири АДРЕСА_1 , за ціну та на умовах за власним розсудом, з правом підпису фінансових документів.
Для цього ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 право розписуватися за нього, подавати заяви (в тому числі про належність майна на праві приватної власності) та одержувати необхідні рішення, довідки та документи, укласти та підписувати договір кредиту, підписувати будь-які банківські документи, отримувати гроші, сплачувати належні з нього платежі, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності. Довіреність видана на один місяць та дійсна до 02 листопада 2007 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23.11.2016 року справа була передана на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки, як зазначено, суди, на порушення вимог ст.ст. 212-214, 315 ЦПК України, не надали належної правової оцінки доказам, а саме копії нотаріально посвідченої довіреності від 02 жовтня 2007 року, згідно з якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси в АКІБ «УкрСиббанк» та нотаріальних конторах з питань, як отримання кредиту, так і передачу під заставу належної йому квартири АДРЕСА_1 за ціну та на умовах за власним розсудом, з правом підпису фінансових документів, у зв`язку з чим дійшли до передчасного висновку про те, що ОСОБА_2 , укладаючи договір іпотеки від імені ОСОБА_1 , вийшла за межі наданих їй довіреністю повноважень.
Дослідивши текст довіреності суд встановив, що вказана довіреність складається з двох частин.
У першій частині зазначено, що ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_2 «представляти інтереси в АКІБ «УкрСиббанк» та нотаріальних конторах з питань отримання кредиту та передачу під заставу належної йому частини квартири», тоді як в іншій частині міститься перелік прав та повноважень, якими наділена Старина Т.Є. для виконання «представлення інтересів», а саме: право розписуватись за нього, подавати заяви та одержувати необхідні рішення, довідки та документи укладати та підписати договір кредиту, підписувати будь-які банківські документи, отримувати гроші, сплачувати належні з нього платежі, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності. 
Таким чином, суд встановив, що у наданих правах відповідачку ОСОБА_2 уповноважено «укласти та підписати договір кредиту», однак будь-яких зазначень щодо укладання договору іпотеки - у довіреності не вказано.
Стосовно заяв представників ПАТ «УкСоцбанк» та ПАТ «Дельта Банк» про застосування строку позовної давності щодо вказаного позову, суд встановив, що такий строк позивачем не пропущений.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час підписання довіреності ОСОБА_1 не усвідомлював наслідки передачі під заставу (в іпотеку) свого майна для забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_4 ; його волі на передачу в іпотеку майна - належної йому частки квартири не було, оскільки чіткого формулювання та зазначених чітких таких повноважень довіреність не містить, відповідно, при укладанні договору іпотеки ОСОБА_2 вийшла за межі своїх повноважень.
Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, з наступних підстав.
Так, відповідно до Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , та є власністю ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Передаючи квартиру в іпотеку, ОСОБА_2 діяла на підставі довіреності, від імені ОСОБА_1 , згідно якої ОСОБА_2 мала повноваження представляти інтереси позивача з питань отримання кредиту та передачі під заставу належної позивачу квартири АДРЕСА_1 , за ціну та на умовах за власним розсудом, з правом підпису фінансових документів.
Отже, позивач, як вбачається з тексту довіреності, надав згоду ОСОБА_2 як на укладання кредитного договору, так і на передачу квартири в заставу (іпотеку).
       Крім того, зі змісту довіреності не вбачається даних про обмеження ОСОБА_2 стосовно неможливості укладення договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань третіх осіб та укладення угод про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, укладаючи спірний договір, ОСОБА_2 діяла у межах наданих їй повноважень відповідно до вимог ст. 238 ЦК України.
       А тому, спірний правочин відповідав внутрішній волі ОСОБА_1 та був направлений на настання правових наслідків. Таким чином зі сторони ні нотаріуса, ні банку при укладанні іпотечного договору не було порушено вимог ч.2 та 3 ст. 203 ЦК України.
       Суд першої інстанції зазначає, що ОСОБА_2 , укладаючи від імені ОСОБА_1 договору іпотеки, вийшла за межі наданих їй повноважень за довіреністю, тому вказаний правочин, тому такий правочин є недійсним на підставі ч.ч. 2,3, ст. 203, ст. 215 ЦК України.
       Однак, такі висновку суду є помилковими, окільки, по-перше, матеріальною нормою права, яка регулює відносини з приводу вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначена в ст. 241 ЦК України, і така норма не була застосована судом першої інстанції під час вирішення спору. По-друге, із змісту довіреності не вбачається, що ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_2 на укладення від його імені іпотечного договору лише за умови укладання на його ім`я кредитного договору та отримання ним грошових коштів. Навпаки, у довіреності зазначено, що ОСОБА_2 уповноважується ОСОБА_1 представляти його інтереси в АКІБ «УкрСИббанк» та нотаріальних конторах з питань отримання кредиту та (або) передачу під заставу майна. Також із змісту довіреності вбачається, що ОСОБА_2 і уповноважується, зокрема, на отримання грошей, без зазначення, що такі кошти в подальшому повинні бути передані ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_2 не вчинено дій не передбачених довіреністю, а отже і відсутні підстави стверджувати, що довіреною особою були перевищенні повноваження.
       Пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу того, що довіреність видавалася з метою отримання кредитних коштів на ім`я ОСОБА_1 , є безпідставними та не підтверджуються належними та достатніми доказами справи, а тому рішення суду у цій частині грунтується на припущеннях.
       Колегія суддів також звертає увагу на те, що довіреність не містить жодних посилань, приписів, застережень, які б містили вимоги про те, що передача під заставу майна напряму не пов`язана з отриманням кредиту. Більш того, і питання отримання кредиту, і питання передачі під заставу майна за змістом довіреності надано здійснювати ОСОБА_2 на умовах за власним розсудом.
       Таким чином, можна дійти висновку, що волевиявлення позивача було спрямоване на передачу в іпотеку належної частини квартири для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.
       Така ж позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2016 р. по даній справі, а саме: «...З аналізу вказаних правових норм випливає, що якщо правочин вчинено з перевищенням повноважень, наявні підстави для визнання такого правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 України.
       Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 02 жовня 2007 року в частині передачі в іпотеку банку належних позивачу 4/9 частин квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що волевиявлення позивача не спрямоване на передачу в іпотеку належної йому частини квартири для забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором, оскільки, укладаючи від імені ОСОБА_1 оспорюваний договір іпотеки, ОСОБА_2 вийшла за межі наданих їй повноважень за довіреністю.
       Однак, такий висновок судів є помилковим, оскільки суди, на порушення вимог ст.ст. 212-214,315 ЦПК України, не надали належної правової оцінки доказам, а саме копії нотаріально посвідченої довіреності від 02 жовтня 2007року, згідно з якою ОСОБА_1  уповноважив ОСОБА_2  представляти його інтереси в АКІБ «УкрСиббанк» та нотаріальних конторах з питань, як отримання кредиту, так і передачу під заставу належної йому кв.      АДРЕСА_1 за ціну та на умовах за власним розсудом, з правом підпису фінансових документів, у зв`язку з чим дійшли до передчасного висновку про те, що ОСОБА_2 , укладаючи договір іпотеки від імені ОСОБА_1 , вийшла за межі наданих їй довіреністю повноважень...»
       Отже, оскільки укладання іпотечного договору пов`язано з забезпеченням кредитного договору позивач уповноважив відповідачку саме на надання під заставу його частки квартири в забезпечення зобов`язань по кредитному договору, а твердження позивача про відсутність його волевиявлення на укладання іпотечного договору та про те, що ОСОБА_2 вийшла за межі наданих їй за довіреністю повноважень, є безпідставні.
       В довіреності чітко та однозначно зазначено, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси в АКІБ «УкрСиббанк» та нотаріальних конторах з питань отримання кредиту та передачу під заставу належної йому частини квартири АДРЕСА_1 , за ціну та на умовах за власним розсудом, з правом підпису фінансових документів.
       Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3, абз. 1-3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.
       У відповідності з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року N 3425- XII угоди про заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється.
       При посвідченні угод про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна.
       Посвідчення правочинів щодо іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину.
       Вимоги даної статті Закону України «Про нотаріат» було додержало зі сторони нотаріуса, а саме: перевірено документи, що підтверджують право власності позивача на предмет іпотеки, встановлено відсутність заборони на його відчуження та арешту на нього. Нотаріальне посвідчення договору іпотеки мало місце в м. Дніпропетровську за місцезнаходження квартири, що передавалася в іпотеку.
       Від імені позивача договір іпотеки було підписано ОСОБА_2 . Вона була уповноважена на розпорядження предметом іпотеки (в т.ч. передачу його в іпотеку) на власний розсуд за довіреністю від 02.10.2007 р., посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М. та зареєстровано в реєстрі за №3537.
       Згідно ч.ч. 1,3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
       У відповідності з ч. ч. 1,3 ст. 244, ч. 1 ст. 245 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
       Згідно ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії, підстав відмови у вчиненні нотаріальної дії, передбачених ч. 1 цієї ж статті, не було, тому нотаріус посвідчила договір іпотеки.
       Отже, іпотечний договір від 02 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровского міського нотаріального округу, відповідає всім вимогам цивільного законодавства та іншим правовим актам, а також моральним засадам суспільства, особи, які їх вчинили мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний правочин вчинений у формі, встановленій законом, і спрямований на настання реальних правових наслідків.
       Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначене та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.
       Щодо клопотання апелянта про застосування строків позовної давності колегія суддів звертає увагу на наступне.
       Оскільки суд може відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності лише у разі наявності порушення прав позивача відповідачами, то колегія суддів вважає, що, встановивши відсутність таких порушень з боку відповідачів, необхідно відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю, а не через пропуск позивачем позовної давності. 
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , ПАТ “УкрСиббанк”, ТОВ “УКРДЕБТ ПЛЮС”, як правонаступника ПАТ “Дельта Банк”, треті особи : ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкова Т.В. про визнання договору іпотеки частково недійсним.
На підставі статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1  на користь ТОВ “УКРДЕБТ ПЛЮС”, як правонаступника ПАТ “Дельта Банк”, судовий збір у розмірі 365 грн. 40 коп. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “УКРДЕБТ ПЛЮС”, як правонаступника Публічного акціонерного товариства “Дельта Банк”, – задовольнити.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2019року – скасувати.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства “УкрСиббанк”, товариства з обмеженою відповідальністю “УКРДЕБТ ПЛЮС”, як правонаступника Публічного акціонерного товариства “Дельта Банк”, треті особи : ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкова Тетяна Віталіївна про визнання договору іпотеки частково недійсним — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю “УКРДЕБТ ПЛЮС”, як правонаступника Публічного акціонерного товариства “Дельта Банк”, судовий збір у розмірі 365 грн. 40 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.В. Лаченкова

                                                                        І.А. Єлізаренко