ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/656/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,        
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 (суддя Максименко Л.Я.) в адміністративній справі   за позовом ОСОБА_1   до  Головного управління  Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,- 

в с т а н о в и В:

          У січні 2020 року позивач  звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області , в якому позивач просила суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням положень п. 2    ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплатити, ОСОБА_1 пенсію за віком шляхом розрахунку пенсії за формулою, передбаченою частиною 1    статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням положень п. 2    ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", збільшивши пенсію на 34 відсотки заробітку, який був розрахований при визначенні розміру пенсії та складає 13 287,66 грн., за 34 повних роки страхового стажу понад 15 років з 20.11.2019 та встановити збільшення до пенсії в сумі 4517,80 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач   подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначила, що законодавством надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом № 1058 або спеціальним Законом № 796. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Запорізькій області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Позивач звернулась до відповідача із заявою від 20.11.2019 про здійснення перерахунку пенсії з моменту призначення шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад 15 років.
Листом від 06.12.2019 за вих. №124/Я-9 Головне управління ПФУ у Запорізькій області повідомило позивача про результати розгляду звернення, відповідно до якого зазначено, що при розрахунку розміру пенсії позивача застосовано більш вигідний варіант обчислення (ч.1 ст. 27 Закону № 1058), згідно яких розмір пенсії, перераховано із застосуванням показника заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2016 роки та величини оцінки одного року страхового стажу -1%.    Пенсія призначена та виплачується згідно з чинним законодавством.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Так, загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема,   Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення"   та   Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до ч. 1   ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого   статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років; які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - 8 років; які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - 5 років.
Згідно із ч. 2   ст. 56 Закону України 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"   (в редакції чинній до 11.10.2017), право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.
Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", який набув чинності з 11.10.2017, до ч. 2   ст. 56 Закону №796-ХІІ   внесено зміни, згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої   статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до ч. 2   ст. 27 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   (надалі - Закон № 1058-IV), за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим   Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим   Законом, - відповідно до цього   Закону.
Частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених   законом   для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.
Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим   Законом   до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою   статті 42 цього Закону.
Тобто, правове регулювання спірних правовідносин змінилось, і у зв`язку зі змінами внесеними в   Закон №796-ХІІ   та пов`язує право особи на збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж, встановлений ч. 2   ст. 56 цього Закону, з призначенням пенсії на умовах, визначених ч. 2   ст. 27 Закону № 1058-IV.
Враховуючи вказане вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки позивач не виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах ч. 2   ст. 27 Закону №1058-IV, а залишився на пенсії за віком на умовах ч. 1   ст. 27 Закону № 1058-IV, відповідач у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин правомірно відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії, передбаченого положеннями ч. 2   ст. 56 Закону №796-ХІІ.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.10.2019 року у справі справа № 809/627/18.
Стосовно доводів апеляційної скарги в частині посилання на практику Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, колегія суддів зазначає наступне.
В наведених в апеляційній скарзі справах Верховним Судом надано аналіз правовідносинам, які виникли до внесення змін згідно   Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", крім того, позивачем зазначено справи, рішення в яких ще не набрали законної сили, відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують вказаних вище висновків суду апеляційної інстанції.
Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції   про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
У   статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"   зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За таких обставин, суд доходить висновку про те, що дії та рішення відповідача є законними та обґрунтованими, не порушують прав та інтересів позивача, а відтак не підлягають скасуванню, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до   ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст.   311,   315,   316,   321,   325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
               ПОСТАНОВИВ:
                              
         Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення. 
              Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 - залишити без змін. 
         Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.         
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова