Постанова
Іменем  України 
 
02 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 693/15/18
провадження № 61-44718св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - Фермерське господарство «Степ»,
відповідачі: Іноземне підприємство «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» на постанову апеляційного суду Черкаської області від 15 серпня 2018 року у складі колегії суддів:  Фетісової Т. Л., Бородійчука В. Г., Бабенко В. М., 
ВСТАНОВИВ:
Історія справи 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2018 року Фермерське господарство «Степ» (далі - ФГ «Степ») звернулось  із позовом до іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» (далі - ІП «Агро-Вільд Україна») та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору встановлення емфітевзису, визнання укладеною додаткової угоди.
Позов мотивований тим, що 21 січня 2008 року між ФГ «Степ» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,37 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7120984900:02:001:1117 строком на 5 років. Додатковою угодою від 01 серпня 2011 року встановлено строк дії договору до 31 грудня 2017 року.
30 квітня 2015 року ІП «Агро-Вільд Україна» зареєстровано право емфітевзису на ту ж саму земельну ділянку. Договором емфітевзису встановлено початок перебігу емфітевтичного права з 01 січня 2018 року.
02 жовтня 2017 року на адресу ОСОБА_1 позивачем направлена пропозиція поновити договір оренди та проект додаткової угоди.
В свою чергу, листом від 01 серпня 2017 року ОСОБА_1 повідомила позивача про небажання поновлювати договір з ФГ «Степ».
Позивач вважає, що укладення договору про встановлення емфітевзису суперечить діючому договору оренди ділянки та є порушенням вимог Закону України «Про оренду землі». Нормами ЦК України не передбачено можливості застосування інституту відкладального строку дії угоди в договорі емфітевзису. Крім того, договір емфітевзису  суперечить діючому законодавству в частині позбавлення особи переважного права на поновлення договору оренди. 
Позивач просив: 
                визнати недійсним договір емфітевзису від 30 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ІП «Агро-Вільд Україна» № 849;
               визнати укладеною між ОСОБА_1 та ФГ «Степ» додаткової угоди.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2018 року у задоволенні позовної заяви ФГ «Степ» до ІП «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору встановлення емфітевзису, визнання укладеною додаткової угоди, відмовлено.    
Сплачений судовий збір залишено за ФГ «Степ».
Стягнуто з ФГ «Степ» на користь ІП «Агро-Вільд Україна»  понесені судові витрати у розмірі 7 000,00 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що бажаючи продовжити дію договору, орендар зобов`язаний звернутись до орендаря не пізніше 1 жовтня 2017 року (враховуючи термін дії договору до 31 грудня 2017 року), додавши до листа-повідомлення проект додаткової угоди. Однак лист від 27 серпня 2017 року разом з проектом додаткової угоди направлено ОСОБА_1  02 жовтня 2017 року, про що свідчить відбиток поштового штампу на опису вкладення у цінний лист та отримано відповідачем 25 жовтня 2017 року. Але до спливу строку власник земельної ділянки повідомила, що не бажає поновлювати договір оренди та вимагала протягом 5 днів після закінчення терміну дії договору повернути земельну ділянку. Оскільки додаткова угода про поновлення договору оренди земельної ділянки від 21 січня 2008 року не тільки змінює строк дії договору, а також нормативну грошову оцінку земельної ділянки та розмір орендної плати, зміна умов договору оренди при його поновленні можлива лише за згодою сторін. Враховуючи приписи статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки сторони не досягли домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Судом не встановлено порушень вимог чинного законодавства при укладенні договору встановлення емфітевзису, не встановлено порушення прав позивача.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Черкаської області від 15 серпня 2018 року апеляційну скаргу задоволено.
Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ФГ «Степ» до ІП «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору емфітевзису, визнання укладеною додаткової угоди скасовано.
Позов ФГ «Степ» до ІП «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору емфітевзису, визнання укладеною додаткової угоди задоволено.
Визнано недійсним договір емфітевзису від 30 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ІП «Агро-Вільд Україна».
Визнано укладеною між ОСОБА_1 та ФГ «Степ» додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 21 січня 2008 року в редакції, викладеній в прохальній частині позову, що є невід`ємною складовою даного судового рішення.
Стягнуто з ІП «Агро-Вільд Україна» та ОСОБА_1 на користь ФГ «Степ» по             4 000,00 грн з кожного в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат по справі.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що даний спір стосується захисту переважного права одного орендаря перед іншим орендарем на продовження дії договору оренди і таке право ФГ «Степ» порушене. Виходячи з положень статті 11 ЦК України, статті 2 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких права і обов`язки сторін виникають з актів цивільного законодавства й укладеного договору, та статті 33 Закону України «Про оренду землі» слід дійти висновку про те, що направлення орендодавцем до закінчення строку дії договору оренди повідомлення про відсутність у нього, як власника земельної ділянки, наміру поновлювати договір оренди на новий строк після закінчення терміну дії договору не створює будь-яких прав та обов`язків для сторін у розумінні статті 33 Закону України «Про оренду землі» Відмова у продовженні дії договору, без зазначення конкретних та чітких її підстав, порушує право орендаря на реалізацію переважного права, передбаченого статтею 777 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря є недобросовісною.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У вересні 2018 року ІП «Агро-Вільд Україна» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду Черкаської області від 15 серпня 2018 року, залишити в силі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2018 року. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що укладенням договору встановлення емфітевзису між ОСОБА_1 та ІП «Агро-Вільд Україна» ніяким чином не було порушено переважне право ФГ «Степ» на пролонгацію договору оренди землі, оскільки договір оренди землі з іншим орендарем в даному випадку не укладався. У матеріалах справи відсутній договір встановлення емфітевзису від 26 травня 2015 року, на який послався апеляційний суд. Твердження суду апеляційної інстанції про передачу однієї і тієї ж земельної ділянки в оренду або інший спосіб користування одночасно, суперечить матеріалам та обставинам справи. ОСОБА_1 неодноразово повідомляла ФГ «Степ» про відсутність наміру продовжувати договір оренди землі, про відмову у поновленні договору оренди землі та необхідність повернення земельної ділянки, про заперечення проти поновлення договору оренди.  Визнаючи укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 21 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Степ» на умовах, запропонованих ФГ «Степ», суд апеляційної інстанції фактично на власний розсуд, всупереч волі власника, розпорядився її власністю, допустивши зміну істотних умов договору оренди землі від 21 січня 2018 року. В матеріалах справи відсутні докази того, що ФГ «Степ» належно виконувало умови та обов`язки договору оренди землі від 21 січня 2018 року. Жодний з письмових доказів, наданих ФГ «Степ» не був поданий в оригіналі, а їх копії не були засвідчені належним чином в порядку, встановленому законодавством. 
Позиція інших учасників справи
У квітні 2019 року ФГ «Степ» подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить  касаційну скаргу залишити без задоволення.
Відзив мотивований тим, що одночасне використання земельної ділянки різними суб`єктами на підставі різних цивільно-правових титулів (в цій справі - на правах оренди та емфітевзису) не узгоджується ані з вимогами цивільного, ані земельного законодавства та є взаємовиключними, що, в свою чергу, зумовлює протиправність існування емфітевтичного права, яке виникло та зареєстровано пізніше. Позиція щодо невизнання укладення договору встановлення емфітевзису та державної реєстрації відповідного права порушенням вимог діючого договору оренди землі Закону України «Про оренду землі» в частині  неперешкоджання орендарю у використанні ним орендованої ділянки не є вірною. Нормами цивільного кодексу не передбачена можливість застосування інституту відкладального строку дії угоди в договорі емфітевзису. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року  поновлено ІП «Агро-Вільд Україна» строк на касаційне оскарження, касаційну скаргу ІП «Агро-Вільд Україна» залишено без руху.
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано цивільну справу № 693/15/18 з суду першої інстанції, зупинено виконання та дію постанови апеляційного суду Черкаської області від 15 серпня 2018 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку. 
У січні 2019 року цивільна справа № 693/15/18 надійшла до Верховного Суду. 
16 квітня 2020 року цивільна-справа передана судді-доповідачу Дундар І. О.
Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів частково приймає доводи касаційної скарги за таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 січня 2008 року між ФГ «Степ» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі. Предметом договору є строкове платне користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Площа земельної ділянки 4,37 га, в тому числі рілля, 4,37 га. Нормативна грошова оцінка становить 23 517,00 грн. Договір укладено на 5 років з 21 січня 2008 року по 21 січня 2013 року. Орендна плата вноситься орендарем щорічно в грошовій або натуральній формі, що становить 902,17 грн (1,5% від вартості земельної частки).
Договір зареєстрований у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 лютого 2008 року за № 040878200021.
01 серпня 2011 року між ФГ «Степ» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. У вказаній угоді зазначено, що кадастровий номер земельної ділянки відсутній, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 23 577,00 грн. Пункт 7 договору викладається в редакції «договір укладено терміном до 31 грудня 2017».
Орендна плата вноситься орендарем щорічно в грошовій формі, що становить                      3 395,09 грн (4,5% від вартості земельної частки).
Вказана додаткова угода підписана сторонами та зареєстрована у відділі Держкомзему у Жашківському районі Черкаської області, про що в реєстрі земель вчинено запис від 05 серпня 2011 року за № 7120900025002440.
27 вересня 2017 року позивач направив   ОСОБА_1 лист-повідомлення № 262, в якому запропонував поновити договір оренди земельної ділянки від 21 січня 2008 року шляхом укладення додаткової угоди на умовах передбачених в ній. Додатком до вказаного листа вказано проект додаткової угоди на 1 арк.
Додатковою угодою про поновлення договору оренди земельної ділянки від 21 січня 2008 року вносяться зміни до пункту 2 договору оренди, який запропоновано викласти в редакції «в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,37 га, у тому числі 4,37 ріллі, що розташована в адміністративних межах Жашківської міської ради Черкаської області».
Кадастровий номер відсутній.
Вносяться зміни до пункту 5 договору, виклавши його наступним чином «нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на дату укладення цього договору становить 198560,21 грн. За домовленістю сторін, для цілей цього договору, земельна ділянка має вартість, яка дорівнює зазначеній нормативній грошовій оцінці».
Вносяться зміни до пункту  8 договору оренди, виклавши його в наступній редакції «договір укладено строком на 7 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію».
Вносяться зміни до пункту 9 договору оренди, виклавши його в наступній редакції «орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі, що складає 10920,81 грн та на дату підписання цього договору складає 5,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка вказана в пункті 5 цього договору».
Вносяться зміни до пункту 39 договору оренди, виклавши його в наступній редакції «перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-Орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору».
Всі інші умови договору залишаються без змін.
30 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ІП «Агро-Вільд Україна» укладено договір встановлення емфітевзису. Предметом договору є земельна ділянка площею 4,3680 гектара, яка розташована Черкаська область, Жашківський район, Вільшанська сільська рада, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 7120984900:02:001:1117, склад угідь рілля - 4,3680 га та належить власнику на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 047716 виданого 13 лютого 2003 року Вільшанською сільською радою.
Пунктом 1.3 договору зазначено, що власник стверджує, що дана земельна ділянка знаходиться в оренді до 31 грудня 2017 року.
Сторони домовились, що емфітевтичне право за цим договором набирає чинності з 01 січня 2018 року і закінчується 01 січня 2025 року, про що зазначено у пункті 2.4 договору встановлення емфітевзису.
Також у пункті 5.6 договору встановлення емфітевзису зазначено, що емфітевту відомо, що на дану земельну ділянку існує обмеження у користуванні згідно договору оренди, укладеного між ФГ «Степ» та власником вищевказаної земельної ділянки, термін дії якого закінчується 31 грудня 2017 року.
Договір нотаріально посвідчений, зареєстрований в реєстрі під № 849.
01 серпня 2017 року ОСОБА_1 направила заяву про відмову у поновленні договору оренди землі.
02 жовтня 2017 року позивач ще раз направив ОСОБА_1 повідомлення з пропозицією про поновлення договору оренди землі на новий строк із доданим проектом додаткової угоди.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Правові підстави поновлення договору оренди землі визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частинами восьмою, дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.
Відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд не врахував, що відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» умови договору оренди землі можуть бути змінені лише за згодою сторін, а у разі недосягнення такої домовленості щодо істотних умов, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.
Договір оренди землі може вважатися поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором оренди землі також за наявності умов, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», зокрема: належного виконання своїх обов`язків орендарем, повідомлення ним орендодавця до закінчення строку дії договору в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк з доданням до нього додаткової угоди, продовження користування виділеною земельною ділянкою, та відсутності протягом місяця після закінчення строку договору письмового повідомлення орендодавцем орендаря про відмову у поновленні договору оренди.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, буде порушене, зокрема, у разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднім орендарем про намір реалізувати своє переважне право.
Суд апеляційної інстанцій не звернув уваги, що до закінчення строку дії договору оренди землі від 21 січня 2008 року ОСОБА_1 повідомила ФГ «Степ» про відсутність у неї наміру продовжувати дію зазначеного договору оренди землі.
Отже, за наявності наведених обставин, а також відсутності згоди орендодавця із запропонованими ФГ «Степ» новими умовами договору оренди землі, висновки суду апеляційної інстанції про порушення переважного права позивача на поновлення договору оренди землі на новий строк, а відтак наявність підстав для задоволення вимог ФГ «Степ», не ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та вимогах закону.
Факт укладення договору емфітевзису, за встановленими судами фактичних обставин справи, на взаємовідносини між ФГ «Степ» та ОСОБА_1 не впливають.
Вказаний висновок узгоджується з висновками, зробленими Верховним Судом у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 693/26/18 (провадження № 61-44949св18), від 20 травня 2020 року у справі № 693/40/18 (провадження № 61-47157св18), від 01 липня 2020 року у справі № 693/10/18 (провадження № 61-44566св18), від 03 червня 2010 року у справі № 693/16/18 (провадження № 61-44174св18), від 03 червня 2020 року с справу № 693/22/18 (провадження № 61-47403св18). 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з аргументами касаційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права апеляційним судом при ухваленні ним рішення у цій справі.
Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.
При поданні касаційної скарги ІП «Агро-Вільд Україна» сплатило судовий збір у розмірі 7 048,00 грн  (3 524,00 грн х 200%).
Оскільки касаційна скарга  підлягає задоволенню, сплачений за її подання судовий збір у розмірі 7 048,00 грн підлягає стягненню з ФГ «Степ» на користь ІП «Агро-Вільд Україна». 
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року зупинено виконання та дію постанови апеляційного суду Черкаської області від 15 серпня 2018 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку. 
Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови Черкаського апеляційного суду від 15 серпня 2018 року, підстави для поновлення виконання та дії оскарженого судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 400, 413 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» задовольнити.
Постанову апеляційного суду Черкаської області від 15 серпня 2018 року скасувати.
Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2018 року залишити в силі.
Стягнути з Фермерського господарства «Степ» на користь Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги у розмірі 7 048,00 грн.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована постанова апеляційного суду Черкаської області від 15 серпня 2018 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат  	
Судді: 	І. О. Дундар  	
 	В. І. Журавель   Є. В. Краснощоков  	
 	М. М. Русинчук