Постанова
Іменем  України                                
 
20 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 643/6465/16-ц
 
провадження № 61-18045 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідач -  ОСОБА_2 ;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Бровченка І. О., Бурлака І. В., Колтунової А. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином. 
 
Позовна заява мотивована тим, що з 03 вересня 2010 року на відповідальному зберіганні у відповідача знаходились належні їй косметичні засоби, які були передані відповідачу державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Хлоповим А. В. за актом опису і арешту майна. 26 серпня 2011 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова було знято арешт з вищевказаних косметичних засобів. Проте, вона не змогла отримати належні їй косметичні засоби, так як ОСОБА_2 майно, що знаходилось у нього на відповідальному зберіганні, самовільно, без отримання згоди державного виконавця , передав іншій особі. Внаслідок таких дій відповідача належній їй косметичні засоби не повернули через втрату арештованого майна.
За даним фактом 29 грудня 2012 року було порушено кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за частиною першою статті 388 КК України.
Згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи ринкова вартість косметичних засобів, що знаходились на зберіганні у ОСОБА_2 , становить 895 023 грн.
Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року ОСОБА_2 було визнано винним в скоєнні злочину, заявлений нею цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 895 023 грн на відшкодування майнової шкоди. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року вирок Жовтневого районного суду м. Харкова скасовано, кримінальне провадження відносно відповідача було припинено на підставі пункту 1 частини другої статі 284 КПК України, ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності. 
Зазначала, що звільнення відповідача від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими обставинами не звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану його неправомірними діями.
Вказувала, що діями ОСОБА_2 їй також було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона з його вини позбавлена можливості користуватись і розпорядитись належним їй майном, ці косметичні засоби потрібні їй для здійснення професійної діяльності, сума втрачених косметичних засобів дуже велика і вона не в змозі на цей час закупити таку ж кількість товару для роботи. 
Ураховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 895 023 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, та 30 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
 
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2016 року у складі судді Майстренко О. М. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 895 023 грн на відшкодування майнової шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2018 року заочне рішення Московського районного суд м. Харкова від 25 серпня                     2016 року скасовано та призначено справу до розгляду.
 
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада                             2018 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області.
 
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26 червня                    2019 року у складі судді Бібіка О. В. позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач та її представник - ОСОБА_3 , яка належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи, повторно не з`явились до суду, із заявою про розгляд справи за їх відсутності не зверталися, їх неявка перешкоджає розгляду справи, що є підставою для залишення позову без розгляду.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2019 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - задоволено. Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області                           від 26 червня 2019року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у розумінні вимог 128 ЦПК України, які б підтверджували повідомлення позивача про дату та час розгляду справи 24 травня 2019 року та 26 червня 2019 року.
При цьому, судом першої інстанції не встановлено, з яких саме причин судова повістка на 26 червня 2019 року не була вручена ОСОБА_1 , незважаючи на суперечливі відомості щодо підстав невручення. Наявні в матеріалах справи докази не містять ордеру або довіреності, а також документів, які підтверджують право ОСОБА_3 на заняття адвокатською діяльністю. Також не враховано, що на підставі ордеру серія ВІ № 1000895            від 24 червня 2019 року інтереси позивача представляє адвокат Турутя З. О., який 25 червня 2019 року подав до суду заяву з проханням відкласти розгляду справи на іншу дату та надати дозвіл на ознайомлення з матеріалами справи. Враховуючи, що адвокат Турутя З. О. 25 червня                          2019 року вперше вступив до участі у справі як представник позивача, що підтверджується копією ордера, заявив клопотання про відкладення розгляду справи та надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи, відповідно до вимог статті 43 ЦПК України суд повинен був відкласти розгляд справи на іншу дату, забезпечивши право представника позивача на ознайомлення із матеріалами справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просив оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                             від 15 жовтня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 643/6465/16-ц з Зміївського районного суду Харківської області.
 
У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ні позивачка, ні її представник не заявлялись в судові засідання, а з часу відкриття провадження до моменту постановлення ухвали про залишення її позову без розгляду минуло майже півроку, що свідчить, на його думку, про недобросовісність здійснення позивачем та представником позивача своїх процесуальних прав.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У листопаді 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою. Позивачу не було відомо про передачу справи за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області, а розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з                              ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 895 023 грн на відшкодування майнової шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
До матеріалів справи долучено витяг з договору про надання правової допомоги від 07 липня 2016 року, згідно з яким ОСОБА_1 уповноважила адвоката Маслову О. Г. представляти інтереси позивача. ОСОБА_3 під час розгляду справи, за наслідками якої було ухвалено відповідне заочне рішення, участі не приймала. Наявні в матеріалах справи докази не містять свідоцтва про право ОСОБА_3 на заняття адвокатською діяльністю чи посвідчення адвоката України.
 
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2018 року заочне рішення Московського районного суд м. Харкова від 25 серпня                     2016 року скасовано та призначено справу до розгляду.
 
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада                             2018 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області.
 
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26 червня                    2019 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
 
Згідно пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
 
Аналізуючи зміст зазначених норм процесуального закону, слід дійти висновку, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.
 
Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
 
Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
 
Частиною п`ятою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
 
Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в судові засідання, призначені на 24 травня 2019 року та 26 червня 2019 року, позивач не з`явилась, про час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином. Кореспонденція, направлена на адресу позивача, поверталась до суду за закінченням терміну зберігання.
 
Встановлено, що заочним рішенням Московського районного суду                                           м. Харкова від 25 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 895 023 грн на відшкодування майнової шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2018 року заочне рішення Московського районного суд м. Харкова від 25 серпня                     2016 року скасовано та призначено справу до розгляду.
 
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада                             2018 року за клопотанням представника відповідача вказану цивільну справу передано за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області (а.с. 174).
 
Відомості про отримання позивачем вказаної ухвали суду в матеріалах справи відсутні.
 
Представником позивача адвокатом Турутя З. О. 25 червня 2019 року було подану заяву відкладення розгляду справи на іншу дату та надання дозволу на ознайомлення з матеріалами справи (а.с.224).
 
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26 червня                    2019 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
Ураховуючи зазначене, апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, дійшов правильного висновку щодо відсутності ознак повторної неявки позивача у судове засідання, тому обґрунтовано скасував ухвалу суду першої інстанції та направив справу для продовження розгляду.
 
При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у розумінні вимог 128 ЦПК України, які б підтверджували повідомлення позивача про дату та час розгляду справи 24 травня 2019 року та 26 червня 2019 року, оскільки судові повістки направлялись судом позивачу за різними адресами і повертались до суду із зазначенням різних причин їх невручення. Посилання суду першої інстанції на те, що про дату і час проведення судових засідань була повідомлена представник позивача - ОСОБА_3 , безпідставні, оскільки матеріали справи не містять ордеру або довіреності, а також документів, які підтверджують право ОСОБА_3 на заняття адвокатською діяльністю.
 
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду апеляційної інстанції не впливають, а спрямовані на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції за загальним правилом частини першої статті 400 ЦПК України, оскільки Верховний Суд не вправі встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             О. М. Осіян
 
                                                                                                                  О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  Н. Ю. Сакара