Справа № 346/5787/19 
Провадження № 33/4808/125/20 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М. 
Суддя-доповідач Малєєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Малєєв А.Ю., з участю секретаря судового засідання Шандаловича А.І., Федасюка В.Б., адвоката Байдащука Г.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2020 року,
в с т а н о в и в :
1. Зміст постанови суду першої інстанції.
1.1. Вказаною Постановою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 384 грн 20 коп. судового збору.
1.2. Згідно даних оскаржуваної постанови та протоколу про адмінправопорушення, 25.11.2019 о 03.05 год. в м. Коломия по вул. Л.Українки, громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем «Шкода», д.н.з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя та очей, тремтіння пальців рук. Пройти в установленому порядку тест на спеціальному приладі «Драгер» категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
В судовому засіданні суду першої інстанції 12 лютого 2020 року адвокат Байдащук Г.В., що діяв в інтересах ОСОБА_1 ,  вказав, що останній свою вину не визнає, просив закрити провадження. В судові засідання, призначені на 16 грудня 2019 року, 13 січня 2020 року, 30 січня 2020 року, ОСОБА_1 не з`являвся, подавав клопотання про відкладення розгляду справи.
Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, однак з участю уповноваженого представника ОСОБА_1 , який мав всі належні повноваження.
1.3. Суд першої інстанції, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні всі ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Суд першої інстанції констатував, що вина останнього у вчиненому підтверджується: даними письмових пояснюючих записок свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 25.11.2019 (підтвердили, що їх було зупинено в якості свідків для підтвердження того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження тесту на наявність алкоголю в крові (а.с. 4,5); даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння ( ОСОБА_1 відмовився від проходження тесту на наявність алкоголю в крові (а.с.2); даними протоколу про адміністративне правопорушення (автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено в зв`язку з підозрою, що водій автомобіля був в стані алкогольного сп`яніння; ОСОБА_1 відмовився від проходження в установленому порядку тесту на приладі «Драгер» (а.с.1); даними відеозаписів диску, який був оглянутий в судовому засіданні суду першої інстанції 12 лютого 2020 року в присутності ОСОБА_1 , (особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, було запропоновано в коректній та ввічливій формі спочатку пройти тест на спеціальному приладі на стан алкогольного сп`яніння, з чим ОСОБА_1 категорично не погодився; працівники поліції діяли коректно і у відповідності до чинного законодавства, оголосили йому права та обов`язки, жодних незаконних умов поліцейські ОСОБА_1 не ставили; ОСОБА_1 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння і при зупинці автомобіля знаходився за кермом; також відеозаписом підтверджено, що ОСОБА_1 був в кафе і вживав алкогольні напої, про що сам розповідав).
2. Доводи апеляційної скарги (а.с. 48-52):
- постанова суду незаконна, підлягає скасуванню, а справа – закриттю за відсутністю події та складу правопорушення;
- порушено право ОСОБА_1 на захист;
- відеодиск, долучений до матеріалів справи, як доказ, який було переглянуто в судовому засіданні суду першої інстанції з участю захисника, є змонтованим з використанням кількох записуючих засобів, тому являється недостовірним і недопустимим доказом;
- в протоколі не вказано, від якого саме огляду на стан сп`яніння відмовився ОСОБА_1 : від огляду за допомогою спеціального технічного засобу, чи від огляду в медичному закладі, куди йому поліцейський виписав направлення, яке є в матеріалах справи;
- Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння не має посилання на прізвище ОСОБА_1 , тому є недостовірним доказом його вини;
- апелянт висловлює сумніви щодо повноважень поліцейського ОСОБА_5 на право складати протокол;
- суд, в порушення приписів закону, не відклав розгляд справи за клопотанням ОСОБА_1 , який перебував на стаціонарному лікуванні, чим порушив право останнього на захист;
- твердження суду про умисне затягування розгляду справи ОСОБА_1 необґрунтоване і надумане;
- в постанові суду першої інстанції є посилання на прізвище особи, яка не має жодного відношення до даної справи – громадянина ОСОБА_6 ; також суд вказує в мотивувальній частині про «шахраїв», що є незрозумілим для апелянта, та на незрозумілі документи – довідки про лікування за липень 2019 року, тоді як ОСОБА_1 перебував на лікуванні в лютому 2020 року. Ці обставини свідчать про те, що суд діяв упереджено і про підготовку судом оскаржуваної постанови ще до початку розгляду справи по суті.
Просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі – закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Апелянт наголосив, що в судовому засіданні апеляційного суду необхідно повторно дослідити матеріали адміністративної справи, переглянути відеозапис, а при необхідності, - викликати та допитати свідків та поліцейських.
3. Провадження в апеляційному суді.
В засіданні апеляційного суду Федасюк В.Б. та його захисник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.
4. Мотиви апеляційного суду.
Норми.
Приписами п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП (згідно ч. 1 ст. 8 КУпАП у редакції, яка діяла на час учинення).
У разі незгоди пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці водія огляд проводиться в закладах охорони здоров`я ( ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, п. 2.5 ПДР).
Факти і докази. 
Перше. Щодо керування транспортним засобом.
Із відео видно, що транспортний засіб був зупинений працівниками поліції з причин не зупинки автомобіля в темну пору доби на вимогу дорожнього знаку «Стоп». Саме громадянин ОСОБА_1 перебував за кермом зупиненого поліцейськими транспортного засобу, що, поза розумним сумнівом, підтверджує факт керування останнім вказаним автомобілем.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що факт керування автомобілем ОСОБА_1 є встановленим, з огляду на дані відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, досліджені судом безпосередньо. 
Друге. Щодо стану сп`яніння та відмови пройти тест.
Даними відеозаписів підтверджені: перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля на час зупинки, нечітка вимова, нестійка хода ОСОБА_1 , який при виході, за реплікою поліцейського, ледь не впав, висловлені поліцейськими підозри щодо перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння через запах алкоголю з автомобіля, пропозиції пройти тест на газоаналізаторі чи у медичному закладі, твердження ОСОБА_1 особисто про факт перебування в кафе та вживання горілки, заперечення останнім факту керування транспортним засобом та попередження поліцейського, що така поведінка ОСОБА_1 (відмова надати чітку відповідь на пропозицію пройти тест на стан алкогольного сп`яніння з допомогою приладу «Драгер» або в медичній установі) буде розцінена, як відмова останнього від тесту на стан алкогольного сп`яніння з допомогою приладу «Драгер» та огляду в медичній установі. 
Дані, зафіксовані у протоколі, направленні на огляд водія, рапортах працівників поліції узгоджуються із відеозаписами.
Тому факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження запропонованого поліцейськими огляду на стан алкогольного сп`яніння як з допомогою газоаналізатора «Драгер», так і у відповідному закладі охорони здоров`я слід уважати встановленим.
Письмові пояснення свідків як доказ до уваги при цьому брати не можна.
Третє. Щодо процесуальних порушень.
ОСОБА_1 було роз`яснено його право на захист і він користувався послугами захисника. 
В апеляційному суді ОСОБА_1 право на захист реалізував особисто і через захисника. В судовому засіданні досліджено ті самі докази, окрім письмових пояснень свідків, на які послався суд першої інстанції. 
І висновок із дослідженого слідує аналогічний.
Тому слід уважати, що розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 не вплинув на стан його прав та обов`язків у даному провадженні.
Дані відеодиску дозволяють ідентифікувати ОСОБА_1 і оцінити поведінку. Його дії виявляли ознаки сп`яніння і тому вимога поліцейських щодо огляду правомірна. Огляд він не пройшов через затягування та відмову від цього. Коментувати відео в апеляційному суді він відмовився. Даних щодо монтажу відеозаписів немає і цей доказ є очевидним спростуванням доводів апеляції. 
Щодо тверджень апелянта про невідповідності в мотивувальній частині оскаржуваної постанови (посилання на прізвище громадянина ОСОБА_6 , згадка про «шахраїв», довідки про лікування за липень 2019 року), то апеляційний суд, з огляду на приписи процесуального закону не вправі роз`яснювати рішення суду першої інстанції, чи усувати допущені судом описки, технічні помилки, тощо. 
Вказані доводи не спростовують установлених обставин справи – факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння і відмови пройти медичний огляд в установленому законом порядку.
       Апелянт також наполягав на тому, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винним не у тому правопорушенні, яке йому ставилось у вину, визнавши його винним у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння (п. 2.9. ПДР), тоді як у протоколі зазначено п. 2.5. ПДР – відмова пройти медичний огляд на стан сп`яніння.
       Суд першої інстанції в мотивувальній частині послався на норму ст.. 266 КУпАП, якою передбачено обов`язок особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння пройти огляд і констатував відмову від проходження огляду, визнавши винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Тому це твердження апелянта не можна покласти в основу скасування рішення суду. 
Оцінки.
Ураховуючи наведене суд першої інстанції мав підстави для висновку, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння і йому через це було запропоновано пройти огляд. 
Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (як з допомогою приладу « Драгер», так і в медичному закладі), за наявності його зовнішніх ознак (запах алкоголю, нечітка вимова та нестійка хода), доведена матеріалами справи, є умисною дією, яка повністю відповідає ознакам правопорушення, описаного в ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Підстави для скасування законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення суду першої інстанції – відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2020 року – залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                А.Ю. Малєєв