Справа № 127/6926/13-ц
Провадження № 22-ц/801/439/2020
Категорія: 8
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року	Справа № 127/6926/13-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Берегового О.Ю., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - Богацької О. М., 

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом -  ОСОБА_1 ,

відповідач та позивач за зустрічним позовом -  ОСОБА_2 , 

відповідач за первісним та зустрічним позовом -  ОСОБА_3 , 

відповідач за первісним позовом -  ОСОБА_4 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 127/6926/13-ц за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Момота Василя Денисовича, апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Ан О. В. у залі суду, повне судове рішення складено 08 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позов обґрунтовано тим, що з 30 квітня 1996 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 28 жовтня 2010 року.

Під час спільного проживання вони придбали рухоме і нерухоме майно, у тому числі двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , побудований але не зданий в експлуатацію житловий будинок по АДРЕСА_4 , акції ВАТ «Вінницька друкарня» в кількості 1 136 746 шт. земельну ділянку по АДРЕСА_4 .

У травні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу простих акцій ВАТ «Вінницька обласна друкарня», передавальних розпоряджень та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу акцій від 05 серпня 2010 року із застосуванням наслідків недійсності правочину та повернути йому прості акції ВАТ «Вінницька обласна друкарня» в кількості 968 954 шт, оскільки договір вчинений під впливом тяжких для нього обставин, а також визнати договір купівлі-продажу 968 954 шт простих іменних акцій ВАТ «Вінницька обласна друкарня» укладений 15 січня 2002 року між ним і ОСОБА_2 формальним, вчиненим під впливом тяжких обставин, без реального отримання коштів. Просив визнати договір купівлі-продажу іменних акцій № 1Б111/2-10 від 05 серпня 2010 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 таким, що свідчить про розпорядження спільним майном подружжя без його згоди. Указував, що ОСОБА_2 не мала права на розпорядження майном, яке набуте нею за недійсним правочином, а договір уклала з метою сховати належне їй майно від поділу.

Ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 17 червня 2011 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ майна подружжя і цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу і передавальних ропоряджень недійсними об?єднано в одне провадження.

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, у якому просила поновити їй строк позовної давності, визнати недійсним договір купівлі-продажу 25% простих іменних акцій, укладений в 2002 році, договір дарування 25 % простих іменних акцій, укладений в 2010 році між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , оскільки ці акції є спільною сумісною власністю.
Справа розглядалася судами неодноразово.
У лютому 2014 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та з урахуванням збільшених позовних вимог, просила визнати недійсним договір № 432 купівлі-продажу простих іменних акцій ВАТ «Вінницька обласна друкарня» в кількості 2 372 659 шт, укладений 15 лютого 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без її згоди, визнати прості іменні акції ВАТ «Вінницька обласна друкарня» в кількості 6 886 143 шт спільною сумісною власністю подружжя і виділити їй у власність при поділі 3 443 071 шт акцій. 

20 квітня 2015 року ОСОБА_3 подав заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_2 до нього і ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу 2 372 659 шт іменних акцій ВАТ «Вінницька обласна друкарня» № 432 від 15 січня 2002 року.

У травні 2016 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив визнати спільною сумісною власністю подружжя придбану 13 липня 1995 року, тобто у період спільного проживання до реєстрації шлюбу, квартиру АДРЕСА_3 , посилаючись на те, що майно придане унаслідок спільної праці членів сім`ї або спільної діяльності, за укладеною між ними письмовою угодою, є спільною власністю.

Указував, що у січні 1996 року у результаті розподілу прибутку підприємства отримав 183 665 шт. простих іменних акцій, які вважає своєю особистою власністю. 

Станом на 27 грудня 2001 року кількість простих іменних акції становить 5 815 397 шт, з яких 3 257 723 шт він отримав в дарунок, а 2 374 009 шт - за договором купівлі-продажу.

2 372 659 шт цих акцій він переоформив на іншу людину. 

15 січня 2002 року він уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 2 372 659 шт акцій. Посилаючись на нікчемність цього договору, не заперечував проти визнання його недійсним, оскільки кошти за ним він не отримував.

За договором купівлі-продажу з ОСОБА_2 , за яким кошти він також не отримував, 968 954 шт акції він переоформив на останню.

Станом на 27 лютого 2007 року він придбав ще 838 809 шт акцій за власні кошти, в тому числі, які позичив, що підтверджується розпискою від 22 жовтня 1999 року. 

Станом на 15 січня 2010 року він за договором дарування отримав ще 8 489 шт акцій, а станом на 01 червня 2010 року він подарував 3 276 082 шт акцій, що були його власністю. 

Просить визнати 838 809 шт акцій та 8 489 шт акцій його особистою власністю. 

Зазначив, що не давав своєї згоди на укладення ОСОБА_2 договору купівлі продажу з ОСОБА_4 1 061 746 шт простих іменних акцій та просив визнати цей договір недійсним. 

Квартиру АДРЕСА_1 він придбав у період шлюбу з ОСОБА_2 проте за свої власні кошти, що підтверджується договором позики, розпискою, його нотаріально засвідченою заявою, тому просить визнати її його особистою власністю. 

Стверджує, що у період з 1999 року по 2008 рік по  АДРЕСА_4 , на земельній ділянці площею 0,1011 га, що належить ОСОБА_2 , побудовано житловий будинок з погосподарськими будівлями, який є їхньою спільною сумісною власністю. 

Вважає, що вказаний будинок неможливо поділити та не заперечує проти виділу його ОСОБА_2 , а також погоджується на присудження йому грошової компенсації його частки у спільному нерухомому майні. 

11 травня 2006 року подружжям придбано земельну ділянку розміром 0,096 га по АДРЕСА_4 , на якій згодом побудовано гараж.

Указані об`єкти вважає спільною сумісною власністю подружжя, не заперечує, щоб при поділі вони залишились ОСОБА_2 та погоджується на виплату йому грошової компенсації.

Тимчасову залізобетонну конструкцію гаражу біля будинку АДРЕСА_5 вважає своєю власністю як таку, що придбану за рахунок продажу майна, яке було його особистою власністю.

Указує, що автомобіль «Volksvagen Polo» був відчужений ним в жовтні 2010 року за усною згодою ОСОБА_2 і грошові кошти від його продажу були використані в інтересах сім`ї, тому вважає, що поділу кошти не підлягають.

Ухвалою Вінницького міського суду від 03 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поділу рухомого майна залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволені частково.

Виділено ОСОБА_2 будівельні матеріали і обладнання, використані в процесі будівництва житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 на земельній ділянці розміром 0, 1011 га вартістю 1 473 564 грн, прості іменні акції Відкритого акціонерного товариства «Вінницька обласна друкарня» в кількості 1 064 446 шт номінальною вартістю 212 889,20 грн всього на суму 1 686 453,20 грн.

Виділено у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 вартістю 985 322 грн; грошові кошти, витрачені на облаштування тимчасової конструкції (гаражу залізобетонного), розташованої біля будинку АДРЕСА_5 вартістю: будівельних матеріалів, яка складає 84 070 грн, заробітної плати 9 321 грн, експлуатації машин і механізмів - 1 613 грн, а всього 95 004 грн; грошові кошти, отримані від продажу автомобіля Volksvagen Polo 2006 року випуску - 231 607, 19 грн, 2 839 812 штук простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «Вінницька обласна друкарня» номінальною вартістю 567 962,20 грн всього на суму 1 679 885,30 грн.

Земельну ділянку площею 0,0960 га, розташовану по  АДРЕСА_2 вартістю 277 411 грн; будівельні матеріали і обладнання, використані в процесі будівництва споруд на земельній ділянці площею 0,0960 га вартістю 257 670 грн залишено у спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за кожним право власності на 1/2 вказаного майна за кожним.

Визнано недійсним укладений між  ОСОБА_2   та  ОСОБА_4  05 серпня 2010 року договір купівлі-продажу № 1Б111/2-10 простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «Вінницька обласна друкарня» в кількості 1 064 446 шт номінальною вартістю 212 889,20 грн.

Визнано частково недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 15 січня 2002 року договір купівлі-продажу № 432 в частині продажу 2 003 142 штук простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «Вінницька обласна друкарня».

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною власністю, визнання майна особистою власністю, позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування простих іменних акцій недійсним відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 369 517 простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «Вінницька обласна друкарня», договору дарування простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «Вінницька обласна друкарня» відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спільним майном подружжя є квартира АДРЕСА_1 вартістю 985 322 грн; тимчасова конструкція гаражу залізобетонного, розташованого біля будинку АДРЕСА_5 , вартістю: будівельних матеріалів, що складає 84 070 грн, заробітної плати 9 321 грн, експлуатації машин і механізмів - 1 613 грн, а всього 95 004 грн; вартість будівельних матеріалів і обладнання, використаних в процесі будівництва житлового будинку, розташованого за по АДРЕСА_2 на ділянці розміром 0,1011 га в цінах на момент проведення експертизи складає 1 473 564 грн, вартість будівельних матеріалів і обладнання, використаних в процесі будівництва споруд на земельній ділянці площею 0,0960 га може становити 257 670 грн, вартість земельної ділянки площею 0,0960 га, розташованої по АДРЕСА_4 може становити 277 411 грн; грошові кошти, отримані від продажу автомобіля «Volksvagen polo» 2006 року випуску в сумі 80 812,25 грн, що на день винесення рішення (згідно висновку експертного дослідження № 3791/19-21 від 30 травня 2019 року, з урахуванням індексу інфляції, складає 231 607,19 грн., вартість усього майна становить 3 320 578,19 грн, яке підлягає поділу між сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною власністю, визнання майна особистою власністю, місцевий суд виходив з того, що КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, не передбачав створення спільної сумісної власності спільним проживанням, виникнення, зміну чи припинення особистих чи майнових прав сторін - встановлення факту спільного проживання. 

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надав доказів придбання нерухомого майна та автомобіля за особисті кошти. 

Короткий зміст вимог апеляційних скарг        

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Момот В. Д., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким виділити ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; прості іменні акції ВАТ «Вінницька обласна друкарня» в кількості 3 434 405 шт. на загальну суму 686 881 грн; автомобіль «Volksvagen polo» 2006 року випуску; двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . 

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким виділити їй у власність наступне майно: будівельні матеріали, використані в процесі будівництва гаражу-сараю та господарських споруд  на земельній ділянці площею 0, 096 га, що розташована по АДРЕСА_4  вартістю 182 957 грн; будівельні матеріали, використані в процесі будівництва господарських споруд: альтанки вартістю 11 450 грн, огорож вартістю 50 623 грн, криниці вартістю 7 599 грн, розташованих на земельній площею 0, 1011 га, що розташована по АДРЕСА_4  вартістю 69 672 грн; земельну ділянку площею 0, 096 га, що розташована по АДРЕСА_4  вартістю 173 066 грн; 9/20 часток квартири  АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 м2 вартістю 495 723, 60 грн, а ОСОБА_1 виділити таке майно: грошові кошти, що дорівнюють вартості відчуженого ОСОБА_1 без її згоди автомобіля «Volksvagen polo» 2006 року випуску з урахуванням індексу інфляції в розмірі 231 607, 19 грн; будівельні матеріали, використані в процесі будівництва тимчасової конструкції (гаража залізобетонного), розташованого біля буд. АДРЕСА_5 вартістю 95 004 грн; 11/20 часток квартири АДРЕСА_1 , вартістю 605 884 грн. Також просить визнати недійсним договір купівлі-продажу простих іменних акцій ВАТ «Вінницька обласна друкарня», укладений 15 січня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати недійсним договір дарування простих іменних акцій ПрАТ «Вінницька обласна друкарня», укладений 01 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати акції в кількості 6 879 843 шт. спільною сумісною власністю подружжя; виділити їй Ѕ частину простих іменних акцій в кількості 3 439 921 шт.; в іншій частині рішення суду просила залишити без змін. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2020 року справу передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2019 року, роз?яснено іншим учасникам справи відповідно до ст. 360 ЦПК України право подати до Вінницького апеляційного суду в письмовій формі відзив на апеляційну скаргу протягом трьох днів з дня отримання копії апеляційної скарги.

Ухвалою суду від 04 лютого 2020 року розгляд справи за апеляційної скаргою ОСОБА_1 призначено до розгляду на 27 лютого о 09:30 год.

Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2019 року відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.

Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року клопотання ОСОБА_2 про зменшення розміру судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2019 року задоволено, зменшено розмір судового збору, що підлягає сплаті ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2019 року до 1 795 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2019 року.

Розгляд справи, призначений на 27 лютого 2020 року було відкладено на 05 березня 2020 року у зв?язку з перебуванням головуючого у справі - судді Медвецького С. К. у відрядженні.

У розгляді справи, призначеному на 05 березня 2020 року, було оголошено перерву.

Ухвалою суду від 17 березня 2020 року у порядку підготовки справи до розгляду задоволено клопотання ОСОБА_2 про виклик у судове засідання експерта Вінницького відділення КНДІСЕ Казака О. М., у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про виклик у судове засідання як свідка ОСОБА_5 , а також про витребування доказів: оригіналів усіх договорів та передавальних розпоряджень щодо набуття ОСОБА_1 у власність та відчуження простих іменних акцій Відкритого (Приватного) акціонерного товариства «Вінницька обласна друкарня» за період від першої угоди до 22 листопада 2010 року; оригіналів усіх договорів та передавальних розпоряджень щодо набуття ОСОБА_2 у власність та відчуження простих іменних акцій Відкритого (Приватного) акціонерного товариства «Вінницька обласна друкарня» за період від першої угоди до 22 листопада 2010 року - відмовлено. 

Ухвалою суду від 17 березня 2020 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 призначено до розгляду на 26 березня 2020 року о 09 год. 20 хв.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2020 року, проведеного на підставі розпорядження керівника апарату суду в частині заміни судді Копаничук С. Г., яка входить до складу колегії суддів, у зв?язку з перебуванням її у відпустці, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Оніщук В. В.  
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2020 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Момота В. Д., представника ОСОБА_2  - адвоката Чернілевської Р. В. про відкладення розгляду справи у зв?язку із запровадженням карантину через спалах епідемії коронавірусної інфекції з метою недопущення поширення COVID-19 задоволено, строк розгляду справи продовжено, розгляд справи призначено на 27 квітня 2020 року о 09:30 год.

У судовому засіданні 27 квітня 2020 року через неявку ОСОБА_1 та його представника - адвоката Момота В. Д. розгляд справи відкладено на 18 травня 2020 року на 09:30 год. 

Розгляд справи, призначений на 18 травня 2020 року, за клопотанням представника ОСОБА_2 - адвоката Чернілевської Р. В., відкладено на 01 червня 2020 року о 09:40 год, з повідомленням учасників справи.

01 червня 2020 року розгляд справи було відкладено на 20 липня 2020 року о 09:30 год. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2020 року, проведеного на підставі розпорядження керівника апарату суду в частині заміни судді Оніщука В.В., який входить до складу колегії суддів, у зв?язку з перебуванням його у відпустці, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Денишенко Т. О., Голота  Л.О.  
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2020 року задоволено заяву про самовідвід судді Денишенко Т.О. з підстав недопустимості повторної участі судді у розгляді справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2020 року, в частині заміни судді Денишенко Т.О., визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Береговий О.Ю.
20 липня 2020 року судове засідання було відкладено на 08 серпня 2020 року о 08:30 год.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року, в частині заміни судді Голоти Л.О., яка входить до складу колегії суддів, у зв?язку з перебуванням її у відпустці, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Береговий О.Ю., Шемета Т.М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Момот В. Д. в інтересах  ОСОБА_1  посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді справи постановлено ухвалу про призначення будівельної, оціночно-будівельної та земельної оціночної експертизи з порушенням статті 7 Закону України «Про судову експертизу»,  оскільки за змістом цієї ухвали проведення експертизи було доручено ТОВ «Експертно-юридична фірма «Соломон», проте її проведено експертами, яким суд не доручав її проведення та які не підтвердили наявність трудових відносин з цією експертною установою. При проведенні експертизи експертом не взято до уваги, що внаслідок залиття спірної квартири через гасіння пожежі у квартирі, розташованій над нею, вона стала непридатна для проживання. Натомість експертом зазначено, що у квартирі проведений євроремонт. Судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про приєднання до матеріалів справи акта про залиття квартири та інших доказів на підтвердження цієї обставини з посиланням на порушення строку для їх подання. Крім того, висновки експертів містять розбіжності у вартості спірної квартири. При проведенні експертизи неповно досліджено та оцінено об?єкти нерухомості, що суттєво вплинуло на вартість об?єкта дослідження. Разом з тим, місцевий суд не звернув уваги на те, що тимчасова конструкція гаража належить будівельній компанії з м. Миколаєва та використовувалася ОСОБА_1  на підставі договору оренди. Будь-які правовстановлюючі документи на нього у сторін відсутні. Натомість суд першої інстанції визнав будівельні матеріали спільною сумісною власністю подружжя та виділив їх  ОСОБА_1 . Разом з тим, визначаючи вартість автомобіля, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд не обґрунтував мотивів прийняття одного висновку експерта та неприйняття іншого. Крім того, місцевий суд на власний розсуд провів розрахунок акцій без врахування даних про цінні папери, що обліковуються за зареєстрованою особою, при цьому допустив грубі арифметичні помилки, що стало причиною неправильного розрахунку акцій та поділу майна в цілому. При новому розгляді справи суд не виконав вказівки суду касаційної інстанції та безпідставно залишив без розгляду клопотання представника  ОСОБА_1  про призначення оціночної будівельної експертизи щодо встановлення вартості житлового будинку  АДРЕСА_2 . В апеляційній скарзі просив призначити додаткову комісійну експертизу, на вирішення якої поставити питання визначення ринкової вартості: двокімнатної квартири  АДРЕСА_1 ; сауни, розташованої в підвальному приміщенні житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; підвального приміщення, виїзних та в?їзних воріт гаража, оглядової ями в житловому будинку по  АДРЕСА_2  на земельній ділянці площею 0,0960 га; житлового будинку         АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці площею 0, 1011 га і не зданий в експлуатацію та має 100% готовність. Проведення експертизи просив доручити Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Також просив призначити судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання визначення середньої ринкової вартості автомобіля «Volksvagen polo» 2006 року випуску, станом на лютий 2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що усі будівлі, а саме використані для їх будівництва будівельні матеріали, що знаходяться на земельній ділянці, площею 0, 1011 га є спільною сумісною власністю сторін не ґрунтуються на письмових доказах та їм суперечать. Суд помилково врахував при поділі повну ринкову вартість майна з урахуванням вартості експлуатації машин та обладнання, оплати праці будівельників, вивезення будівельного сміття за цінами, станом на 2019 рік. Вважає, що до даних будівельних матеріалів має бути застосований коефіцієнт фізичного зносу. Посилається на те, що при проведенні експертизи щодо визначення вартості будівельних матеріалів на будівництво житлових будинків, не враховано рік забудови та фізичний знос використаних при будівництві матеріалів, що призвело до завищення їх вартості. Також не погоджується з висновком експертизи в частині визначення вартості квартири АДРЕСА_1 та вважає, що вартість цієї квартири має бути встановлена на підставі експертного дослідження від 24 червня 2019 року в розмірі 1 101 608 грн. Указує на те, що будинок, що знаходиться по АДРЕСА_4 не придатний для проживання в ньому у зимовий період, тому вважає доцільним виділення їй у власність частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі, пропорційному різниці між наявним у неї майном та вартістю Ѕ частки всього спільного майна. Не погоджується з рішенням суду першої інстанції також в частині розподілу цінних паперів та визнання частини іменних акцій особистою власністю ОСОБА_1 та в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування простих іменних акцій, та вважає, що всі 5 815 397 шт. простих іменних акцій є спільною сумісною власністю сторін. Також не погоджується і з визначеною судом вартістю акцій.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Момотом В. Д., представник ОСОБА_2 - адвокат Чернілевська Р. В. указує на необґрунтованість мотивів заявника, наведених в апеляційній скарзі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30 квітня 1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 28 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили 22 листопада 2010 року. 

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року ОСОБА_1 була придбана квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 4).

На підставі договору купівлі-продажу від 11 травня 2006 року ОСОБА_2 придбана земельна ділянка площею 0,0960 га в межах згідно із планом, розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (т. 1 а. с. 5).

У період шлюбу, починаючи з 1999 року сторонами збудовано житловий будинок по АДРЕСА_2 . 

Відповідно до біржового контракту № 381 від 13 липня 1995 року ОСОБА_2 придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 вартістю 263 518 грн.

Згідно з рішенням 8 сесії 22 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 27 вересня 1995 року у власність ОСОБА_2 передана земельна ділянка площею 0, 1011 га по АДРЕСА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 виданий і зареєстрований в управлінні Деркомзему у Вінницькому районі 26 вересня 2011 року. 

24 березня 2006 року сторонами придбано автомобіль «Volksvagen Polo», 2006 року випуску за 87 500 грн, який був зареєстрований за ОСОБА_1 та був відчужений 01 жовтня 2010 року. 

15 січня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «Вінницька обласна друкарня» у кількості 968 954 штук номінальною вартістю 0, 20 грн га суму 193 790, 80 грн.

Того ж дня, 15 січня 2002 року між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «Вінницька обласна друкарня» у кількості 2 372 659 штук на суму 474 531, 80 грн.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 040658, ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, реєстр № 1496 від 11 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О. Ю., є власником земельної ділянки площею 0, 0960 га, що розташована по АДРЕСА_4 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів від 05 серпня 2010 року ОСОБА_1 придбав 1 061 746 шт. простих акцій ВАТ «Вінницька обласна друкарня».

Відповідно до висновку комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 052/17 від 05 квітня 2019 року (з урахуванням уточнень від 26 квітня 2019 року, викладених у додатку до висновку, ринкова вартість двокімнатної квартири  АДРЕСА_1 станом на 26 квітня 2019 року становить 985 322 грн; ринкову вартість тимчасової конструкції (гаражу залізобетонного), що розташований біля будинку  АДРЕСА_5 визначити неможливо; вартість будівельних матеріалів, заробітної плати (будівельно-монтажних робіт), обладнання, експлуатації машин та механізмів, застосованих при будівництві гаражу в цінах станом на час проведення дослідження може становити 95 004 грн, у тому числі: вартість матеріалів - 84 070 грн, заробітна плата - 9 321 грн, вартість експлуатації машин та механізмів - 1 613 грн.; вартість будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться на земельній ділянці за адресою:  АДРЕСА_2  площею 0, 1011 га в цінах станом на час проведення дослідження з урахуванням вартості експлуатації машин та механізмів може становити 1 473 564 грн;  вартість будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва будівель і споруд, що знаходяться на земельній ділянці за адресою:  АДРЕСА_2  площею 0, 0960 га в цінах станом на час проведення дослідження з урахуванням вартості експлуатації машин та механізмів може становити 257 670 грн; ринкова вартість земельної ділянки, площею 0, 0960 га по  АДРЕСА_4  станом на час проведення експертизи може становити 277 411 грн; середня ринкова вартість квартири  АДРЕСА_3 в цінах на червень 2013 року може становити 293 045 грн; вартість будівельних матеріалів, обладнання, будівельних робіт (заробітної плати) цокольної частини житлового будинку розміром 9,23х6,31 (фундамент та стіни з бетонних блоків), що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2  на земельній ділянці площею 0, 1011 га в цінах станом на час проведення дослідження з урахуванням вартості експлуатації машин та механізмів може становити 42 076 грн.

Згідно з висновком експертного дослідження за результатами проведення судово-економічного дослідження № 3791/19-21 від 30 травня 2019 року проіндексована вартість транспортного засобу вартістю 80 812 грн станом на 28 травня 2019 року становить 231 607, 19 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає. 

Між сторонами виник спір щодо поділу майна подружжя. 

Основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, ухвалення судового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до частини першої статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Згідно із статтею 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Аналогічні норми містяться і у Сімейному кодексі України, який діє на час розірвання шлюбу та розгляду спору.

Так, матеріалами справи підтверджено, що дошлюбним майном ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_3 , земельна ділянка площею 0, 1011 га, розташована по АДРЕСА_2 і використані для будівництва на вказаній земельній ділянці будівельні матеріали, обладнання, будівельні роботи (заробітної плати) цокольної частини житлового будинку розміром 9,23х6,31м (фундамент та стіни з бетонних блоків) вартістю 42 076 гривень. 

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України ).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України ).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У відповідності до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої-третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. 

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Сторони у справі не дійшли згоди про добровільний поділ майна, а відтак таке право підлягає захисту в судовому порядку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що квартира АДРЕСА_3 , земельна ділянка, площею 0, 1011 га, по АДРЕСА_2 , а також використані для будівництва на зазначеній земельній ділянці будівельні матеріали, обладнання, будівельні роботи (заробітної плати) цокольної частини житлового будинку розміром 9,23х6,31 (фундамент та стіни з бетонних блоків) вартістю 42 076 грн є дошлюбним майном ОСОБА_2 та поділу не підлягає.

Отже вказане майно не підлягає поділу, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про поширення на це майно режиму спільної сумісної власності та відповідно поділ цього майна, є безпідставними.

При цьому судом першої інстанції було визначено обсяг спільного майна подружжя, до якого входять: квартира АДРЕСА_1 вартістю 985 322 грн, тимчасова конструкція (гараж залізобетонний), розташована біля будинку АДРЕСА_5 , вартістю: будівельних матеріалів, що складає 84 070 грн, заробітної плати 9 321 грн, експлуатації машин і механізмів - 1 613 грн, а всього 95 004 грн; вартість будівельних матеріалів і обладнання, використаних в процесі будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на ділянці розміром 0,1011 га, що в цінах на момент проведення експертизи складає 1 473 564 грн, вартість будівельних матеріалів і обладнання, використаних в процесі будівництва споруд на земельній ділянці площею 0,0960 га, що може становити 257 670 грн, вартість земельної ділянки площею 0,0960 га, розташованої по АДРЕСА_2 , що може становити 277411 грн; грошові кошти, отримані від продажу автомобіля Volksvagen polo 2006 року випуску - 80 812,25 грн;, що на день винесення рішення (згідно з висновком експертного дослідження № 3791/19-21 від 30 травня 2019 року з урахуванням індексу інфляції) складає 231 607,19 грн. Всього майна на суму 3 320 578,19 грн.

Разом з тим, обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що до складу спільного сумісного майна подружжя та для проведення експертного дослідження безпідставно включено гараж біля будинку АДРЕСА_5 , оскільки будь-які правовстановлюючі документи на нього відсутні і він є власністю юридичної особи.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та включив указане майно до об?єктів спільної сумісної власності подружжя. 

Статтею 177 ЦК України визначено, що об`єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери. 

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та статті 194 ЦК України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

За частиною першою статті 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств. Акція є неподільною. Порядок реалізації прав співвласників акції (акцій) визначається Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

У разі поділу майна подружжя вартість акцій повинна бути включена до вартості майна подружжя, яке підлягає поділу. 

Відповідно до частини першої статті 197 ЦК України до особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером).

Закон України «Про акціонерні товариства» визначає корпоративні права як сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: грошові кошти, акції та інші цінні папери.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Таким чином, оскільки спірні акції є іменними, тобто персоніфікують права особи, яка є їх власником, а право акціонера є корпоративним, і надає йому право на участь в управлінні приватним акціонерним товариством, вони були придбані за час шлюбу сторін за спільні кошти подружжя, тому сторони не можуть набути право власності на такі іменні акції у порядку поділу спільного сумісного майна. 

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 756/11750/15-ц (провадження № 61-36912св18).

При цьому, вартість акцій повинна бути включена до вартості майна подружжя, яке підлягає поділу.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи спір в частині поділу акцій, місцевий суд виходив з того, що у січні 1996 року особистим майном ОСОБА_1 було 183 665 шт простих іменних акцій ВАТ «Вінницька обласна друкарня».

За договором дарування ОСОБА_1 набув 3 257 723 шт, отже особистою власністю ОСОБА_1 було 3 441 388 шт простих іменних акції. 

Станом на 15 січня 2002 року ОСОБА_1 відчужив 3 341 613 шт простих іменних акцій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з яких 739 034 шт простих іменних акції були його особистою власністю. По кожній з операцій відчуження ОСОБА_1 відчужив 369 517 шт простих іменних акцій, які належали йому особисто, а отже залишок 2 473 784 шт простих іменних акції були його особистою власністю.

При укладенні договору купівлі-продажу від 15 січня 2002 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були відчужені 2 003 142 шт простих іменних акції, які були спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 . 

При цьому враховано відсутність доказів на надання ОСОБА_2 згоди на укладення такого договору, у зв?язку з чим суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання договору купівлі-продажу акцій від 15 січня 2002 року частково недійсним.

ОСОБА_1 і його представники не надали доказів укладення договорів купівлі-продажу простих іменних акцій в 2002 році унаслідок тяжких обставин для продавця, а законодавством, що діяло на момент укладення угод не було передбачено зазначених підстав визнання недійсності угод, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу простих іменних акцій недійсними відмовлено.

У 2007 році ОСОБА_1 придбав 838 809 шт простих іменних акцій (1/2 яких складає 419 405 шт) і йому було подаровано 8 489 шт (особиста власність). Отже, ОСОБА_1 був титульним володільцем 838 809 шт простих іменних акції ВАТ «ВОД», які були спільною власністю подружжя. В його особистій власності перебувало 2 479 273 шт простих іменних акції.

ОСОБА_2 та її представники не надали доказів укладення в 2010 році договору дарування з ОСОБА_3 , не вказали кількість акцій переданих за вказаним договором, обмежившись вказівкою 25%, тому в цій частині позову відмовлено.

Станом на липень 2010 року ОСОБА_2 була власником 1 071 746 шт простих іменних акції, з яких 9 438 шт. були її особистою власністю (отримані за договором дарування). Отже, ОСОБА_2 була титульним володільцем 1 062 307 шт простих іменних акцій ВАТ «ВОД», які були спільною власністю подружжя.

ОСОБА_1 не надано доказів укладення договорів купівлі-продажу простих іменних акцій в 2002 році унаслідок тяжких умов для продавця, а законодавством, що діяло на момент укладення угод не було передбачено зазначених підстав визнання недійсності угод. 

Номінальна вартість однієї простої іменної акції ВАТ «Вінницька обласна друкарня» становить 0,20 грн. 

Отже, всього у спільній власності подружжя перебувало 1901116 шт простих іменних акції, з яких у власності ОСОБА_1 838 809 шт номінальна вартість яких становить 176 761,8 (838 809 * 0,2) грн, у ОСОБА_2 - 1 062 307 номінальною вартістю - 212 461,4 грн.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 756/11750/15-ц вартість акцій повинна бути включена до вартості майна подружжя, яке підлягає поділу.

Визначаючи вартість решти майна подружжя колегія суддів, враховуючи усі висновки експертів у цій справі, виходить з наступного. 

Відповідно  до ч.ч. 1, 2  ст. 106  ЦПК  України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.  Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

ОСОБА_2 надала суду висновки експертних досліджень Вінницького відділення КНДІСЕ за результатами проведення будівельно-технічних досліджень від 29 травня 2019 року №3696/3697/19-21 та від 24 червня 2019 року №4232/19-21.

Суд першої інстанції ці висновки не досліджував, однак своє рішення в частині відмови у прийняті висновків експерта належним чином не мотивував. 

Частиною 5 статті 102 ЦПК України передбачено, що суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було допитано експерта Вінницького відділення КНДІСЕ ОСОБА_7 , яка надала усні пояснення щодо висновків експертних досліджень №3696/3697/19-21 та від 24 червня 2019 року №4232/19-21.

Ураховуючи пояснення експерта Вінницького відділення КНДІСЕ ОСОБА_7 , встановлено, що експертні дослідження Вінницького відділення КНДІСЕ за результатами проведення будівельно-технічних досліджень від 29 травня 2019 року №3696/3697/19-21 та від 24 червня 2019 року №4232/19-21 відповідають вимогам чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Правові підстави для не врахування цих висновків експерта відсутні.

Доводи ОСОБА_1 про те, що під час проведення експертного дослідження не враховано стан квартири АДРЕСА_1 є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів про непридатний для проживання стан спірної квартири останній не надав.

У висновку експерта від 24 червня 2019 року №4232/19-21 зазначено, що вартість квартири АДРЕСА_1 становить 1 101 608 грн. 

Попередні висновки експертів у цій частині судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки визначена у них вартість квартири значно відрізняється від ринкової вартості цього майна. 

Згідно із висновком експерта від 29 травня 2019 року №3696/3697/19-21 вартість будівельних матеріалів та обладнання використаних в процесі будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться на земельних ділянках площею 0,1011 га, з кадастровим номером 0520681003:02:006:0626 і площею 0,0960 га., з кадастровим номером 0520681003:02:006:0211 по АДРЕСА_2 , яка складає 855 629 грн. 

До таких висновків експерт дійшов з врахуванням проведеного зовнішнього натурного обстеження та положень нормативно-правих актів в галузі оцінки. 

Вартість земельної ділянки площею 0,0960 га, з кадастровим номером 0520681003:02:006:0211 по АДРЕСА_2 становить 173 066 грн, згідно із висновком експерта Вінницького відділення КНДІСЕ від 29 вересня 2015 року №889-896/15-21.

При вирішенні питання щодо поділу вартості відчуженого автомобіля «Volksvagen polo» 2006 року випуску колегія суддів виходить з таких міркувань.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Висновком судово товарознавчої експертизи №07-12/17КЕ від 04 травня 2018 року встановлено, що середня ринкова вартість автомобіля «Volksvagen polo» 2006 року випуску становить 80 812,25 грн.

Згідно із висновком експертного дослідження Вінницького відділення КНІДСЕ від 29 травня 2019 року №3791/19/21 проіндексована вартість транспортного засобу у сумі 80 812 грн. станом на 28 травня 2019 року становить 231 607,19 грн.

Установивши, що ОСОБА_1 відчужив спірний автомобіль, який є спільною власністю подружжя без письмової згоди дружини та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за належну їй 1/2 частку у праві власності на це майно в розмірі 115 803,6 грн з урахуванням проіндексованої вартості автомобіля, визначеної висновком експертного дослідження Вінницького відділення КНІДСЕ від 39 травня 2019 року №3791/19/21. 

Отже, до спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_6 належать: квартира АДРЕСА_1 вартістю 1 101 608 грн; будівельні матеріали та обладнання використані в процесі будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться на земельних ділянках площею 0,1011 га, з кадастровим номером 0520681003:02:006:0626 і площею 0,0960 га., з кадастровим номером 0520681003:02:006:0211 по АДРЕСА_2 вартістю 855 629 грн; земельна ділянка площею 0,0960 га, розташована по АДРЕСА_4 вартістю 173 066 ; вартість простих іменних акцій ВАТ «Вінницька обласна друкарня» у кількості 1 062 307 належних ОСОБА_2 , що становить 212 461,4 грн; вартість простих іменних акцій ВАТ «Вінницька обласна друкарня» у кількості 838 809 належних ОСОБА_1 , що становить 176 761,8 грн., проіндексована вартість автомобіля «Volksvagen polo» 2006 року в розмірі 231 607,19 грн.

Під час здійснення поділу майна у судовому порядку колегія суддів виходить з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

Так колегія суддів вважає за можливе виділити ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 вартістю 1 101 608 грн та 176 761,8 грн - вартість простих іменних акцій ВАТ «Вінницька обласна друкарня» у кількості 838 809 шт, всього на суму 1 269 369,8 грн.

ОСОБА_2 виділити наступне майно: будівельні матеріали та обладнання використані в процесі будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться на земельних ділянках площею 0,1011 га, з кадастровим номером 0520681003:02:006:0626 і площею 0,0960 га., з кадастровим номером 0520681003:02:006:0211 по АДРЕСА_2 , вартістю 855 629 грн; земельну ділянку площею 0,0960 га, розташовану по АДРЕСА_2 вартістю 173 066 грн та 212 461,4 грн - вартість простих іменних акцій ВАТ «Вінницька обласна друкарня» у кількості 1 062 307 шт, а всього на суму 1 241 156,4 грн. 

Ураховуючи, що ОСОБА_2 виділено меншу вартість майна з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 28 213, 4 грн. 

Крім цього слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 проіндексовану вартість 1/2 частки автомобіля «Volksvagen polo» 2006 року, що становить 115 803,6 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні справи в частині вирішення позовних вимог сторін про поділ мана подружжя суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Щодо судових витрат

Статтею 382 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами розгляду справи ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , колегія суддів вважає за можливе судові витрати у справі залишити за сторонами. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Момота Василя Денисовича та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про поділ майна подружжя скасувати й ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Виділити у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 вартістю 1 101 608 грн та 176 761,8 грн - вартість простих іменних акцій ВАТ «Вінницька обласна друкарня» у кількості 838 809 шт, а всього майна на суму 1 269 369,8 грн.

Виділити у власність ОСОБА_2 будівельні матеріали та обладнання використані в процесі будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться на земельних ділянках площею 0,1011 га, з кадастровим номером 0520681003:02:006:0626 і площею 0,0960 га., з кадастровим номером 0520681003:02:006:0211 по АДРЕСА_2 , вартістю 855629 грн; земельну ділянку площею 0,0960 га, розташовану по АДРЕСА_2 вартістю 173 066 грн та 212 461,4 грн - вартість простих іменних акцій ВАТ «Вінницька обласна друкарня» у кількості 1 062 307 шт, а всього майна на суму 1 241 156,4 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію проіндексованої вартості 1/2 частки автомобіля «Volksvagen polo» 2006 року, що становить 115 803,6 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 28 213, 4 грн компенсації різниці вартості виділеного майна.

В задоволенні решти позовних вимог про поділ майна подружжя відмовити.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати у справі залишити за сторонами.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий                                                       С. К. Медвецький

Судді:                                                             О.Ю. Береговий 

                                                                 Т.М. Шемета