ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 803/1398/17
адміністративне провадження № К/9901/48456/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Мартинюк Н.М.,
суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №803/1398/17

за позовом  ОСОБА_1 
до Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області
про зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області
на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року (прийняту у складі: головуючого судді Плахтій Н.Б.)
і постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2018 року (прийняту у складі: головуючого судді: Запотічного І.І., суддів Матковської З.М., Сапіги В.П.)

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у жовтні 2017 року звернулася з адміністративним позовом до Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (далі - «Володимир-Волинська ОДПІ»), в якому просила зобов`язати відповідача провести нарахування і виплату недонарахованої індексації заробітної плати за період з 1 вересня 2011 року до 31 липня 2012 року у розмірі: 3415,75 грн та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати за вказаний період.

Позов обґрунтований тим, що у порушення вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - «Порядок №1078»), Нововолинська об`єднана державна податкова інспекція (далі - «Нововолинська ОДПІ») у повному обсязі не нараховувала і не виплачувала позивачці індексацію її заробітної плати за період з 1 вересня 2011 року до 31 липня 2012 року, що, зокрема, було встановлено перевіркою додержання Нововолинською ОДПІ законодавства про працю. Тому ОСОБА_1 просить зобов`язати Володимир-Волинську ОДПІ як правонаступника Нововолинської ОДПІ провести нарахування і виплату недонарахованої індексації заробітної плати за вказаний період у розмірі: 3415,75 грн. Оскільки індексація входить до складу фонду додаткової заробітної плати, то ОСОБА_1 також вважає, що має право на виплату компенсації втрати частини її доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період з 1 вересня 2011 року до 31 липня 2012 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 13 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2018 року, позов задовольнив повністю, зобов`язав Володимир-Волинську ОДПІ провести нарахування і виплату ОСОБА_1 : 

- недонарахованої суми індексації заробітної плати за період з 1 вересня 2011 року до 31 липня 2012 року; 

- суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати за період з 1 вересня 2011 року до 31 липня 2012 року.

Судові рішення мотивовані тим, що Нововолинська ОДПІ протиправно не нараховувала і не виплачувала позивачці індексацію її заробітної плати у період з 1 вересня 2011 року до 31 липня 2012 року, оскільки останнє підвищення посадових окладів працівників вказаної установи відбулося у лютому 2008 року, а тому саме цей місяць є базовим для обчислення індексації заробітної плати осіб, які працювали у Нововолинській ОДПІ з лютого 2008 року і в яких не зростали доходи на суму, яка б перевищувала розмір індексації. Суди врахували, що вказані обставини також були встановлені перевіркою, проведеною Територіальною державною інспекцією з питань праці у Волинській області (далі - «ТДІПП у Волинській області»), за результатами якої складено припис від 16 листопада 2012 року №03-01-04/0462-0398, що був предметом оскарження в судовому порядку і є чинним. Враховуючи вимоги пункту 5 Порядку №1078, а також те, що Нововолинська ОДПІ недонарахувала позивачці суму індексації заробітної плати за період з 1 вересня 2011 року до 31 липня 2012 року, суди дійшли висновку, що і позовна вимога про нарахування і виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації має бути задоволена.

Стосовно вимоги про зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 конкретну суму індексації (3415,75 грн), то суди вирішили обрати спосіб захисту прав позивачки шляхом зобов`язання відповідача самостійно здійснити нарахування і виплату належної позивачці суми, оскільки її розрахунок має здійснюватися роботодавцем, тоді як Володимир-Волинська ОДПІ свого розрахунку до суду не надала.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі Володимир-Волинська ОДПІ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, ненадання належної оцінки доказам відповідача і неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати постанови судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції скаржник зазначає таке:

- згідно Порядку №1078 базовий місяць при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення визначається для кожного працівника індивідуально, тоді як суди врахували судові рішення у справі №2а/0370/4007/12, які не містять преюдиційних обставин для вирішення цього спору, оскільки ні в судовим рішеннях, ні в акті та приписі ТДІПП у Волинській області, яким суди надавали оцінку у вказаній справі, не встановлено жодних обставин щодо позивачки. Тобто як у позивачки, так і у відповідача відсутні докази, які підтверджують правомірність заявлених позовних вимог; 

- суди не врахували вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 25 листопада 2015 року у справі №822/504/13-а, згідно яких вказана компенсація може бути виплачена лише у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої заробітної плати, тоді як ОСОБА_1 вона нарахована не була. 

Позивачка відзиву на касаційну скаргу не подала, копію ухвали про відкриття касаційного провадження отримала 21 травня 2018 року (а.с. 129).

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 у період з 17 травня 2004 року до 4 квітня 2013 року працювала на різних посадах у Нововолинській ОДПІ, що підтверджується довідкою Володимир-Волинської ОДПІ від 26 вересня 2017 року №414/03-16-04-26 і наказом Нововолинської ОДПІ про звільнення ОСОБА_1 .

На виконання звернення Управління Служби безпеки України у Волинській області від 19 вересня 2012 року №54/3-4802 у період з 25 вересня 2012 року до 12 жовтня 2012 року посадовою особою Володимир-Волинської об`єднаної Державної фіскальної інспекції (далі - «Володимир-Волинська ОДФІ») проведено перевірку дотримання вимог чинного законодавства України при нарахуванні і виплаті індексації грошових доходів службовим особам Нововолинської ОДПІ за період з 1 січня 2008 року до 1 серпня 2012 року, за результатами якої складено довідку від 12 жовтня 2012 року.

Проведеною перевіркою встановлено порушення Нововолинською ОДПІ виконання вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», що призвело до недоотримання працівниками Нововолинської ОДПІ індексації заробітної плати за період з 1 січня 2008 року до 1 серпня 2012 року на загальну суму: 182754,03 грн, в тому числі ОСОБА_1 .

На підставі висновків перевірки Володимир-Волинської ОДФІ прокуратурою Волинської області на адресу ТДІПП у Волинській області направлено лист від 5 листопада 2012 року №07/1-1367 вихідний 12, згідно з яким доручено провести перевірку дотримання законодавства про оплату праці службовими особами Нововолинської ОДПІ.

За результатами перевірки дотримання Нововолинською ОДПІ вимог Закону України «Про оплату праці» інспектором ТДІПП у Волинській області складено акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 9 листопада 2012 року №03-21-021/0462.

Також за результатами перевірки винесено припис від 16 листопада 2012 року №03-01-04/0462-0398, в якому зазначено, що індексація заробітної плати проводилася з порушенням пункту 5 Порядку №1078, а саме: при нарахуванні індексації заробітної плати кожне підвищення складової заробітної плати вважалося базовим без врахування того, що розмір належної індексації заробітної плати у цьому місяці перевищував розмір підвищення доходів працівника, в результаті чого працівникам безпідставно було відмовлено у проведенні індексації доходів. У період з 1 січня 2008 року до 1 серпня 2012 року на підставі наказів керівників Нововолинської ОДПІ працівникам проводилися виплати, які носять стимулюючий характер, з одночасним ненарахуванням і невиплатою індексації, яка носить обов`язковий характер, що суперечить вимогам статей 22, 33 Закону України «Про оплату праці». У зв`язку з виявленими порушеннями, приписано, зокрема, дотримуватись вимог пунктів 2, 5 Порядку №1078 і постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року №526 (якою внесено зміни до пункту 5 Порядку №1078).

Суди встановили, що цей припис Нововолинська ОДПІ оскаржила в судовому порядку і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 жовтня 2015 року у справі №2а/0370/4007/12 відмовлено у задоволенні адміністративного позову Нововолинської ОДПІ до ТДІПП у Волинській області про визнання протиправним і скасування припису інспекції з питань праці від 16 листопада 2012 року №03-01-04/0462-0398 в частині зазначення порушень, зокрема, щодо дотримання вимог пунктів 2, 5 Порядку №1078 і постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року №526.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Основного Закону України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структуру заробітної плати визначено статтею 2 Закону України «Про оплату праці», згідно якої, зокрема, додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до пунктів 2.2.7, 2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати входять до складу фонду додаткової заробітної плати.

Положеннями статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №2017-ІІІ закріплено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці.

За частинами першою-четвертою статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. 

З метою реалізації вказаного Закону Кабінет Міністрів України прийняв Порядок №1078.

Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 2 Порядку №1078 врегульовано, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед яких оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Приписами пункту 5 вказаного Порядку передбачено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

У разі коли підвищення розмірів мінімальних соціальних гарантій, зазначених в абзаці першому цього пункту, не супроводжується зростанням грошових доходів громадян, передбачених пунктом 2 цього Порядку, грошові доходи індексуються на загальних підставах відповідно до пунктів 1-1 і 4 цього Порядку.

У разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення. Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів наведено в додатку 4 до цього Порядку (пункт 5 доповнено цим абзацом згідно з постановою Кабінету Міністрів України №690 від 17 травня 2006 року; в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №526 від 13 червня 2012 року).

У редакції, чинній до прийняття постанови №526 від 13 червня 2012 року вказаний абзац був викладений так: «Якщо сума збільшення грошових доходів менша від суми індексації, нарахованої відповідно до цього Порядку, подальша індексація проводиться за прикладом, наведеним у додатку 4».

У пункті 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Згідно статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтями 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітну плату.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до КАС України, зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга Володимир-Волинської ОДПІ у цій справі подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Перевіряючи правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права у контексті доводів касаційної скарги Верховний Суд зазначає таке.

З системного аналізу норм матеріального права, якими регулюються правові відносини щодо виплати індексації грошових доходів випливає, що законодавством встановлений обов`язок для підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності, проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку №1078 з метою визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що останнє підвищення посадових окладів працівників Нововолинської ОДПІ, серед яких і позивачка, відбулося у лютому 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Отже, базовим місяцем для здійснення нарахування і виплати індексації доходів ОСОБА_1 за період з 1 вересня 2011 року до 31 липня 2012 року має бути визначено лютий 2008 року.

Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що індексація доходів позивачки за вказаний період роботи відповідачем проведена з порушенням вимог пункту 5 Порядку №1078, оскільки при нарахуванні індексації заробітної плати кожне підвищення складової заробітної плати вважалося базовим без врахування того, що розмір належної індексації заробітної плати перевищував розмір підвищення доходів працівника. Так, у період з 1 січня 2008 року до 1 серпня 2012 року працівникам Нововолинської ОДПІ проводилися виплати, які носили стимулюючий характер, з одночасним ненарахуванням і невиплатою індексації, яка носить обов`язковий характер.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що суди попередніх інстанцій безпідставно врахували під час розгляду справи судові рішення у справі №2а/0370/4007/12, оскільки відповідні рішення не стосувалося безпосередньо позивачки (за результатами розгляду вказаної справи суди відмовили у визнанні протиправним і скасуванні припису від 16 листопада 2012 року №03-01-04/0462-0398).

Проте з аналізу судових рішень, прийнятих у справі №2а/0370/4007/12, випливає, що ними встановлено факт проведення індексації грошових доходів працівникам Нововолинської ОДПІ за період з 1 січня 2008 року до 1 серпня 2012 року з порушенням вимог чинного законодавства. Позивач працювала у Нововолинській ОДПІ в зазначений період, що сторонами не оспорюється. Натомість доказів дотриманням вимог чинного законодавства про оплату праці при нарахуванні позивачу індексації заробітної плати відповідач не подав.

Відтак Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про неможливість врахування судами під час розгляду цієї справи обставин, встановлених у справі №2а/0370/4007/12.

Стосовно доводів скаржника про відсутність підстав для виплати позивачці компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, Верховний Суд зазначає наступне. 

З огляду на положення пункту 4 Порядку №1078, а також процитовані у розділі ІІІ цієї постанови норми Законів України «Про оплату праці» і «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до чинного законодавства.

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічні правові позиції щодо підстав нарахування і виплати індексації заробітної плати працівникам Нововолинської ОДПІ із застосування базового місяця лютого 2008 року, в тому числі з огляду на дані припису від 16 листопада 2012 року №03-01-04/0462-0398, а також щодо компенсації цим працівникам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, викладені у постановах Верховного Суду 28 листопада 2019 року у справі №803/1937/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 13 березня 2020 року у справі №803/1565/17, від 27 квітня 2020 року у справі №803/1314/17, що прийняті у подібних правовідносинах за позовами працівників Нововолинської ОДПІ до Володимир-Волинської ОДПІ.

Стосовно незгоди відповідача з розрахунком, проведеним позивачкою, то Верховний Суд зауважує, що суди попередніх інстанцій не задовольнили вимогу позивачки про стягнення конкретної суми індексації, обґрунтовано вказавши на те, що обов`язок її розрахунку покладений на роботодавця. Водночас відповідач не надав судам власного розрахунку індексації доходів ОСОБА_1 .

Отже, переглянувши оскаржувані постанови Верховний Суд не встановив порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року і постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді          Верховного Суду