ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12806/19                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
                                                                                                 Суддя-доповідач: Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В.,Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Київської митниці Держмитслужби та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14квітня 2020 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестком» звернулось до суду з даним позовом,в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA100000/2019/100013/2 від 17 лютого 2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску  чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100010/2019/00394.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сумніви митного органу стосовно достовірності наданих декларантом до митного оформлення документів є безпідставними, оскільки підприємство при здійсненні митного оформлення товару надало всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість митниця в порушення норм МК України безпідставно прийняла оскаржуване рішення та неправомірно застосувала резервний метод визначення митної вартості товару, імпортованого позивачем.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження заявленої митної вартості за ціною контракту було надано контролюючому органу повний пакет документів, а відповідачем у свою чергу не доведено, що такі документи не є достатніми для перевірки митної вартості товару, а також з того, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не є достатньою правовою підставою для висновків державного органу про наявність порушень декларанта, й не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Також судовим рішенням вирішено питання щодо розподілу судових витрат шляхом стягнення з відповідача 20  000, 00 грн витрат на професійну правничу допомоги із заявлених до стягнення 30  000, 00 грн.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Апелянт наголошує, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості ним прийнято у зв`язку із наявністю обґрунтованого сумніву у достовірності інформації про митну вартість товару та у поданих до митного оформлення документах через невідповідність заявленої декларантом митної вартості та вартості ідентичних товарів, які продавались на експорт в України у максимально наближений період до ввезення даної партії. Надані декларантом документи на підтвердження заявленої митної вартості товару не усували сумнівів щодо дійсного значення вартості задекларованого товару, та щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
Позивач також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20  000, 00 грн та ухвалити в цій частині нове, яким присудити до стягнення 30  000, 00 грн, понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу.
Свої доводи, із посиланням на практику Великої Палати Верховного Суду, обґрунтовує тим, що розмір гонорару, порядок його обчислення, сплати  визначаються тільки за погодженням адвоката (адвокатського об`єднання) та клієнта, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини та за відсутності клопотання іншої сторони особисто зменшення відповідних сум.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині вирішеного позову - без змін, вказуючи про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що з метою митного оформлення товару: «кріплення настінні з недорогоцінних металів, для побутової техніки, в упаковці для роздрібної торгівлі, кріплення не містять приймально-передавальних пристроїв: Кронштейн MW2080 (Silver) - 400 шт.; SA120 (Black) - 300 шт.; SA125 (Black) - 200 шт.; SA245 (Black) -492 шт.; SA345 (Black) - 200 шт.; SF305 (Black) - 500 шт.; ST215 (Black) - 400 шт.; ST315 (Black) - 500 шт.; ST415 (Black) - 198 шт. Торгівельна марка: X-DIGITAL виробник: NingBo HaiWen Imp.& Exp. Corp., Ltd. на заводі: NingBo HaiWen Imp.& Exp. Corp., Ltd., країна виробництва: CN , код товару за УКТ ЗЕД: 83 024190, умови поставки: FOB CN NINGBO» Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестком»07 лютого 2019 року було подано електронну митну декларацію №UA100010/2019/313626.
Митна вартість товару, що підлягав розмитненню та переміщенню на митну територію України, сформована позивачем в розмірі14 808, 62 доларів США і була визначена за основним методом визначення - за ціною договору (контракту).
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем були подані наступні документи:
- пакувальний лист (Packing list) б/н від 28.12.2018; 
- інвойс (INVOICE) №18ZLY020 від 28.12.2018; 
- коносамент (Bill of landing) №C0SU6184834440AH від 28.12.2018; 
- автотранспортна накладна (CMR) №431728 від 05.02.2019; 
- сертифікат про походження товару (CERTIFICATE OF ORIGIN) № 19СЗ302А1756/00012 від 29.12.2018; 
- платіжне доручення в іноземній валюті №12 від 15.01.2019; 
- довідка про вартість перевезення «Справка о транспортних расходах» ТОВ «Юні-Ламан Шиппінг» №223844 від 07.02.2019; 
- страховий поліс «Полис» №109181211/1 від 28.12.2018; 
- контракт №05-13Н від 01.06.2013; 
- додаткова угода до контракту №1 від 01.03.2014; 
- додаткова угода до контракту №2 від 01.03.2014; 
- додаткова угода до контракту №3 від 02.06.2015; 
- додаткова угода до контракту №3 від 29.06.2016; 
- додаткова угода до контракту №6 від 03.06.2017.
Виявивши розбіжності та зважаючи на відсутність всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що під час контролю правильності визначення митної вартості було встановлено відсутність у документах, приєднаних до ЕМД, всіх відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а також виявлені у них розбіжності. Так, митницею запропоновано декларантові надати такі додаткові документи:
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- документи, що можуть ідентифікувати особу, що забезпечила перевезення та на користь якої здійснюється оплата за такі перевезення (договір стосовно перевезення, заявки за наявності, що містять відомості стосовно перевезення);
- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (договір стосовно здійснення страхування);
- виписку з бухгалтерської документації (податкові накладні та видаткові);
- копію митної декларації країни відправлення;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.
Для усунення вказаних розбіжностей позивачем надіслані електронні копії наступних документів: рахунок-фактура ТОВ «Юні-Ламан Шиппінг» (Експедитор) №UL-4178749 від 07.02.2019; договір про транспортно-експедиторське обслуговування №10801 від 01.03.2017; заявку на транспортування та експедирування контейнерів №9302 від 28.12.2018; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №UL-0006081 від 07.02.2019; платіжне доручення №31922 від 11.02.2019 про сплату експедиторських послуг; рахунки ПАТ «СК «Остра» на сплату страхових премій №022 від 10.01.2019, №023 від 10.01.2019, №024 від 10.01.2019, №025 від 10.01.2019. №026 від 10.01.2019; платіжні доручення про сплату страхових премій №31150 від 15.01.2019, №31151 від 15.01.2019, №31152 від 15.01.2019, №31153 від 15.01.2019, №31154 від 15.01.2019, №31922 від 11.02.2019; акт звірки №12/1/18 між ТОВ «ІНВЕСТКОМ» та ПАТ «СК «Остра» за період 01.12.2018 - 31.12.2018.
30 січня 2019 року Київською митницею ДФС було прийняте спірне рішення про коригування митної вартості №UA100000/2019/100013/2, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів (метод 2ґ), заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації від 29.01.2019 № UA100010/2019/313626 скоригував до рівня 22  174, 99 доларів США.
Обґрунтовуючи підстави не прийняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що витребувані документи не усувають усіх раніше встановлених розбіжностей, зокрема:
- до митного оформлення надано довідку про вартість перевезення від 07.02.2019 №223844, що не передбачена як документ, який підтверджує вартість перевезення, відповідно до наказу Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012 року;
- за результатом митного огляду виявлено, що на маркуванні товару X-DIGITAL MW2080 (Silver) зазначено «Адреса виробництва: Нинде Фу-Джу Ко, Шуенг, 9, 205, Гонконг, Китай». Проте контракт укладено з NingBo HaiWen Imp.& Exp. Corp., Ltd., адреса якого «А, 11 FL, HUIZHAN CENTRE BUILDING, NO. 168 BAIZHANG ROAD, NINGBO CHINA;
- в страховому полісі 109181211/І зазначено договір 23012017/Г від 23.01.2017, проте до митного оформлення договір не надано, у зв`язку із чим неможливо перевірити зв`язок ТОВ «ІНВЕСТКОМ» з ПАТ СК «Остра» щодо наданих послуг страхування;
- в рахунку на оплату транспортних послуг від 07.02.2019 року №UL-4178749 зазначено вартість навантажувально - розвантажувальних робіт в сумі 1123,33 грн., проте не зазначено на чиїй території вони були здійснені. Відповідно до умов поставки FOB, якщо продавець не здійснює навантаження товару на судно за власний кошт, то дана вартість навантаження має бути включена до митної вартості товару (як складова частина митної вартості);
- в наданому листі від виробника товару від 07.02.2019 англійська версія не відповідає україномовному перекладу «В англомовній версії вказано, що producer of brackets X-Digital is Ninde Fu ju Co on factory NingBo HaiWen Imp.& Exp. Corp., Ltd. Однак в наданому варіанті перекладу вказано, що виробником кріплення є компанія NingBo HaiWen Imp.& Exp. Corp., Ltd., товар був вироблений на заводі Ninde Fu ju Co»;
- надано прайс-лист від NingBo HaiWen Imp.& Exp. Corp., Ltd., проте виробником товару є Ninde Fu ju Co. Отже до митного оформлено надано прайс-лист не від виробника товару.
На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару, Київська митниця ДФС видала позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100010/2019/00394.
Не погоджуючись з такими діями та рішеннями митного органу, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
Так, згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу України (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно із ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.
Відповідно до ч. 6 ст. 264 МК України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.
Відповідно до частини першої статті 337 МК України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 МК України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 ст. 52 МК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. ч. 2-3 ст. 57 МК України).
Відповідно до положень ч.4 та ч. 5 ст. 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (ч. 9 ст. 58 МК України).
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 57 цього Кодексу).
З аналізу наведених правових норм вбачається, що Митним кодексом України  передбачено вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Крім того, це узгоджується з визначеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.
Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено обов`язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов`язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частинами 1, 3, 4 ст. 368 МК України закріплено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.
У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.
У п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.
Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з частинами 4 та 5 ст. 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом,  за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 МК України).
Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11 вересня 2015 року № 689 (далі - Методичні рекомендації).
Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.
При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу ІІ Методичних рекомендацій).
Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин другої, четвертої - шостої статті 54, статті 58 МК України та пунктів 6, 7 Методичних рекомендацій надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.
При цьому, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. Водночас, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
При цьому, як вірно зазначає суд першої інстанції, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. 
В свою чергу, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Але, в той же час, витребуванню підлягають лише тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року в справі №814/1996/15, від 22 травня 2018 року в справі №808/178/16, від 23 жовтня 2018 року в справі №820/1761/17, в яких зазначено, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Разом з тим силу частини п`ятої ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Частиною 3 ст. 54 МК України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування (частина друга статті 55 МК України).
За встановленими обставинами справи,між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТКОМ» як покупцем та NingBoHaiWenImp.&Exp. Corp.,Ltd. (Китай) як продавцем, 01 червня 2013 року укладений контракт № 05-13Н, за умовами якого, позивач продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар в порядку і на умовах цього договору, кількість, асортимент і ціна якого та строки поставки визначаються продавцем в інвойсах, які є невід`ємною частиною договору.
За умовами пункту 2.3 Контракту, ціна товару включає вартість товару, тари та експортної упаковки, маркування, витрати з відвантаження й укладання товару, а також вартість доставки до місця згідно умов поставки, визначеним у п. 4.3.
На виконання умов контракту, продавцем було оформлено інвойс № 18ZLY020 від 28.12.2018щодо товару, обумовленого цим Контрактом, в кількості 3190 одиниць та загальною вартістю у 14  808, 62 доларів США.
Умовами цього інвойсу передбачені умов поставки FOB.
В подальшому продавцем 24.12.2018 сформовано експортну митну декларацію з попереднім кодом E20180000153023279 з визначеною кількістю товару у 360упаковок, загальною вартістю 14  808, 62 доларів США.
Згідно платіжного доручення в іноземній валюті №12 від 15.01.2019, позивачем сплачено цю суму продавцеві.
Коносаментом (Bill of landing) №C0SU6184834440AH від 28.12.2018засвідчено прийняття на відправку 360упаковок товару від продавця морським перевізником.
Матеріали справи утримують страховий поліс ПАТ «СК «Остра» № 109181211/1 від 28.12.2018, який містить посилання на коносамент №C0SU6184834440AH та контракт №05-13Н від 01.06.2013.
Умови страхування визначені згідно з Генеральним договором страхування вантажів № 23012017/Г.
Твердження апелянта щодо ненадання цього договору при митному оформленні не є переконливими та такими що викликають сумнів про правильність визначення митної вартості імпортованого товару, що свідчить про їх безпідставність.
Щодо довідки про вартість перевезення вантажу, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ЮНІ-ЛАМАН ШИППІНГ» (Експедитор) та ТОВ «ІНВЕСТКОМ» (Клієнт) було укладено договір про транспортно-експедиторське обслуговування №10801 від 01.03.2017 року, з урахуванням додаткової угоди, згідно умов якого Клієнт доручає Експедитору перевезення, в т.ч. імпортних вантажів по території України і в міжнародному сполученні (п. 1.1. договору).
Під кожне перевезення Клієнт подає заявку, в якій в т.ч. зазначається найменування та кількість вантажу, маршрут перевезення (порт завантаження, порт розвантаження, місце доставки вантажу), тип транспортного засобу, дані про вантажовідправника та вантажоодержувача, вартість послуг та курси оплат в гривні (п.1.3. договору).
На підтвердження витрат, понесених у зв`язку з транспортуванням товару позивачем під час митного оформлення було надано довідку про транспортні витрати «Справка о транспортных расходах» №223844 від 07.02.2019 року.
Зазначена довідка складена експедитором ТОВ «ЮНІ-ЛАМАН ШИППІНГ» для подання до митного оформлення, з якої чітко вбачається вартість транспортно - експедиторських витрат у розмірі 31 389, 60 грн з морського перевезення товару в контейнері TLLU4216062, по коносаменту COSU6184834440АН, маршрут порт NINGBO (CHINA) - порт ODESSA (UKRAINE).
На переконання суду, надана відповідачу довідка експедитора містить всі необхідні дані (номер контейнера, коносамент, маршрут перевезення, вартість перевезення) для обчислення митним органом понесених позивачем витрат на транспортування імпортованого товару.
Щодо наданого позивачем рахунку на оплату транспортних послуг від 07.02.2019 №UL-4178749 про вартість навантажувально-розвантажувальних робіт в сумі 1123,33 грн, варто зазначити наступне.
На вимогу митного органу, декларантом було надано додаткову угоду на транспортування та експедирування контейнерів від 07.02.2019, в якій зазначено, що послуга навантажувально-розвантажувальних робіт згідно рахунку № UL-4178749 від 07.02.2019 є послугою на території України, що згідно приписів п. 2 ч. 11 с. 58 МК України виключає можливість їх врахування привизначенні митної вартості.
Стосовно невідповідності на маркуванні товару X-DIGITAL MW2080 (Silver) адреси виробника імпортованого товару, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що відповідачеві було надано лист NINGBO HAIWEN ІМР.&ЕХР. CORP., LTD., в якому останнім повідомлено, що виробником кріплень X-DIGITAL MW2080 (Silver) згідно інвойсу №18ZLY020 від 28.12.2018 року є NINGBO HAIWEN ІМР.&ЕХР. CORP., LTD.
Правильним є також висновок суду першої інстанції, що декларант жодним чином не може нести відповідальність за помилкове зазначення виробником товару іншої адреси виробництва, з урахуванням того, що виробник підтвердив свою помилку, походження товару та його приналежність.
З цих же підстав підлягають відхиленню і посилання на надання декларантом неналежного прас-листа виробника товару.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України надання прайс-листа декларантом у відповідь на запит митного органу в залежність від його наявності, тобто обов`язок щодо надання прайс-листа виникає в позивача лише за умови його наявності в позивача.
Відтак, якщо відповідача не влаштовує наданий прайс-лист продавця, то це не може бути підставою для винесення оскаржуваного рішення, адже іншого прайс-листа в розпорядженні позивача немає. При цьому, прайс-лист видається не декларантом, а продавцем товару, який, в даному випадку є іноземною юридичною особою, яка діє відповідно до законодавства країни, де вона зареєстрована та своєї комерційної політики.
Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Однак формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Крім того, рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04.09.2018 в справі № 818/1186/17.
Отже, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що документи, подані до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, відповідають переліку документів, встановлених частиною третьою статті 53 МК України, і підтверджують вартість заявленого до митного оформлення товару.
Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, що визначає обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: 
- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);
- невірно проведений розрахунок митної вартості;
- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;
- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.
Сторонами не заперечується проведення такої консультації, під час якої позивачеві було запропоновано надати додаткові документи, яких надано не було, що має своє відображення в у графі 33.
З огляду на викладене, надані позивачем відомості та документи не дають підстав для сумніву щодо повноти та обґрунтованості числових значень митної вартості товару.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Щодо апеляційної скарги позивача в частині стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу не в повному обсязі колегія суддів зазначає наступне.
Так, за змістом ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з п.п. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Між тим, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Положеннями ст. 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З наданих представником позивача документів вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000, 00 грн і судом першої інстанції, прийнято рішення про компенсування 20 000, 00грн за рахунок державного бюджету, що узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 139 КАС України.
Висновок суду першої ґрунтується на тому, що зазначена представником година часу на складання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи є неспівмірна з виконаною роботою по складанню такого клопотання, а відповідь на відзив позивача практично аналогічного змісту що і позовна заява.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Колегія суддів враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, на який посилається позивач, згідно якого саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Разом з цим, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. 
Відтак, неподання відповідачем у справі клопотання в порядку ч. 6 ст. 134 КАС України не встановлює обов`язок суду відшкодувати позивачеві заявлену до стягнення суму витрат на правову допомогу без перевірки обґрунтованості цієї суми.
До ухвалення рішення у справі спір по суті не вирішено, тобто, доводячи свою позицію стосовно правомірності оскаржуваних рішень, відповідач, відповідно, доводив і відсутність підстав для відшкодування витрат, оскільки останні не стягуються у випадку відмови у задоволенні позову.
До того ж, безпідставними є твердження позивача щодо неврахування судом часу на подання до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, оскільки згідно висновку Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 04 листопада 2019 року в справі №9901/264/19, приїзд адвоката до суду і подання позовної заяви безпосередньо до канцелярії не відносяться до жодного з видів правничої допомоги.
Таким чином, судова колегія приходить висновку щодо обґрунтованості позиції суду першої інстанції стосовно наявності правових підстав для відшкодування позивачу понесених витрат на правничу допомогу саме в розмірі 20 000, 00 грн.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Київської митниці Держмитслужби та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком»- залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                              А.Г. Степанюк