ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/4717/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  приватного виконавця виконавчого округу міста м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 (головуючий суддя Кучма К.С.)
у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Приватного виконавця виконавчого округу міста м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінфорс” про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача Приватного виконавця виконавчого округу міста м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ТОВ “Фінфорс”, просила:
- визнати протиправними дії приватного виконавця в частині винесення постанови про арешт коштів ОСОБА_1 
- скасувати постанову від 18.03.2020 року про арешт коштів ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанови від 18.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника ( ОСОБА_1 ) у виконавчому провадженні №61572122. Зазначає, що виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич В.Л. визначено місто Київ. За приписами ч.2 ст.24 Закону України “Про виконавче провадження” приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Однак позивач не зареєстрована в м. Київ, а зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом та довідкою №Д4-В5/62/28 від 08.04.2020 року. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач протиправно прийняв постанову про арешт коштів ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 позовну заяву - задоволено частково. 
Визнано протиправною та скасовано постанову від 18.03.2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61572122, прийняту приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною. 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що з матеріалів справи не вбачається, що на дату прийняття постанови від 18.03.2020 року про арешт коштів ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у приватного виконавця були підстави для прийняття до виконання виконавчого напису №3846 виданого 14.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колейчиком В.В., у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. Судом першої інстанції вказано, що необхідною умовою розгляду справи є встановлення як і місце проживання боржника так і місце знаходження майна такого боржника, але, матеріали справи не містять жодного доказу того, що майно позивача перебуває у виконавчому окрузі міста Києва. Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги, що 18.03.2020 року відповідачем було винесено постанову про арешт коштів боржника (позивача) у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження. Вказаною постановою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать ОСОБА_1 , зокрема у АТ “Райффайзен Банк Аваль”, де позивачем відкрито зарплатний картковий рахунок фізичної особи № НОМЕР_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, зазначає, що судом першої інстанції порушено норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що у постанові про накладення арешту на кошти боржника від 18.03.2020 зазначено, що арешт накладається на кошти боржника, що знаходяться на рахунках в банківських установах, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику. Зауважує, що на адресу приватного виконавця не надходило жодних заяв та документів від АТ «Райффайзен Банк Аваль» на підтвердження того, що рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_1 , є рахунком на який заборонено звертати стягнення згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Вказує на те, що закони України не містять заборони звертати стягнення та накладати арешти на кошти на рахунках боржників, які відкриті для зарахування заробітної плати та/або пенсії, а також не визначають такі рахунки із спеціальним режимом використання. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ “Фінфорс” (код ЄДРПОУ 41717584) 16.03.2020 року звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. із заявою про примусове виконання рішення, в якій третя особа просила відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №3846 від 14.04.2020 р., виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з боржника – ОСОБА_1 на їх користь коштів у розмірі 14  226,90 грн.
          Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. 14.03.2020 року було відкрито виконавче провадження №61572122 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Фінфорс” заборгованості у розмірі 14   226,90 грн.
Приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. також було винесено постанову від 18.03.2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61572122.
          Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносини слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", норми Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за №512/5.
Предметом спору у даній справі є правомірність/протиправність дій приватного виконавця при винесенні постанови від 18.03.2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні, з врахуванням того, що боржник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом п. 3 ч. 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" (№1404-VIII), відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих написів нотаріусів.
При цьому, в силу п. 10 ч. 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 1404-VII) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Частиною 1 ст. 5 цього ж Закону (№1404-VIII) встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Слід взяти до уваги, що згідно пункту 4 частини 2 статті 23 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Зокрема, частиною 1 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (№1403-VIII) передбачено, що виконавчим округом є територія: 
-          Автономної Республіки Крим, 
-          області, 
-          міста Києва чи Севастополя.
Згідно з частиною 2 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (№1403-VIII), приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. 
Місце виконання рішення згідно п. 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за №512/5, визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження".
Частиною 2 статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
За змістом статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Статтею 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" встановлено, що право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
При цьому, в силу положень ч.2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 1404-VII), якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджується відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. 
Згідно інформації Єдиного реєстру приватних виконавців України, приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна, номер посвідчення 0365 від 10.06.2019, здійснює діяльність у виконавчому окрузі – м. Київ. 
Таким чином, відповідач має право на ведення незалежної професійної діяльності у виконавчому окрузі м. Києва.
Матеріалами справи підтверджується, що місцем проживання боржника ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .
Зокрема, вказане місце проживання боржника ОСОБА_1 підтверджується паспортом позивача та довідкою №Д4-В5/62/28 від 08.04.2020 року (а.с. 14-15, 19). 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що боржник ОСОБА_1 проживає за іншою адресою.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що виконавчий напис №3846 від 14.03.2020 року містить адресу: АДРЕСА_2 , однак в судовому засіданні не підтверджено, що зазначена адреса є адресою проживання боржника (а.с. 37).
          Згідно з п.4 ч.2 ст.23 Закону України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” (Закон №1403-VIII), у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Матеріалами справи підтверджується, що виконавче провадження № 61572122, відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса № 3846 від 14.03.2020 року, саме приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. (а.с. 37).
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач в позові пов`язує порушення своїх прав лише з діями відповідача щодо прийняття постанови від
18.03.2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні, та не оскаржує безпосередньо постанову про викриття виконавчого провадження від 18.04.2020 року.
Оскільки матеріали справи не містять доказів проживання позивача (боржника) за адресою: АДРЕСА_2 ; також не містять інформації щодо наявності у позивача об`єктів нерухомого майна зареєстрованого на території міста Києва, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність постанови про арешт коштів від 18.03.2020 року, оскільки така постанова прийнята не за місцем проживання боржника (а.с. 15-17).
Слід взяти до уваги, що в силу ч.2 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 1404-VII) приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Отже вказана норма чітко передбачає прийняття виконавчих документів приватним виконавцем за місцем проживання/перебування боржника.
Згідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 1404-VII), виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Частина 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 1404-VII) вказує, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що зі змісту заяви від 16.03.2020 № б/н, яка була надана приватному виконавцю Товариством «Фінфорс» про примусове виконання виконавчого напису від 3846 від 14.03.2020, вчиненого приватним нотаріусом Колейчиком В.В. – вбачається, що адресою реєстрації боржника (позивача) визначено: АДРЕСА_3 (а.с. 38).
Вказана адреса місця реєстрації позивача також відображена і в договорі про споживчий кредит № 536161-А від 14.04.2019 (а.с. 39-46).
Натомість, будь-яких доказів на підтвердження реєстрації позивача та/або його проживання у виконавчому окрузі м. Києва, матеріали справи не містять. 
При цьому, матеріали виконавчого провадження, на підставі яких вчинено виконавчий запис, також не містять підтверджених даних про проживання ОСОБА_1 (боржник у виконавчому провадженні) за адресою: АДРЕСА_2 , визначеною у виконавчому написі.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Оскільки на час винесення постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №61572122 від 18.03.2020 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса №3846 від 14.032020, у відповідача були відсутні докази того, що адреса реєстрації боржника здійснена у виконавчому окрузі м. Києва, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у відповідача правових підстав для винесення вказаної постанови.
Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно не прийняття доводів відповідача стосовно неотримання ним інформації про те, що рахунок № НОМЕР_1 є рахунком на який заборонено звертати стягнення згідно із Законом України “Про виконавче провадження”, оскільки як видно з довідки Верхньодніпровського відділення АТ “Райффайзен Банк Аваль” від 08.04.2020 року №Д-4-В5/62/28 позивачем відкрито у АТ “Райффайзен Банк Аваль” зарплатний картковий рахунок фізичної особи № НОМЕР_1 .
При цьому відповідно до ч.4 ст.59 Закону України №1404-VIII   підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом
Так, на виконання вказаних норм позивачем 10.04.2020 року було надіслано на електронну адресу відповідача заяву про зняття арешту з вказаного рахунку до якого додано вказану вище довідку, що підтверджується роздруківкою скріншотів наявними в матеріалах справи.
Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. 
Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Про звернення стягнення на заробітну плату виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Близький за змістом висновок щодо подібних правовідносин викладено в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 642/6675/18.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на результати розгляду справи, характер спірних відносин судові витрати розподілу не підлягають.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.    241-245,    250,    315,    316,    321,    322        КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 31.07.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова