КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  752/4328/19                                                                           Головуючий у І-й інстанції - Мазур Ю.Ю.
апеляційне провадження № 22-ц/824/4684/2020                                              Доповідач Заришняк Г.М

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 липня   2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.
при секретарі - Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баранець Алла Миколаївна, Громадська організація «Фонд допомоги Олени Орєхової» про розірвання договору довічного утримання,-
 
                                                 В С Т А Н О В И В :
 
В лютому 2019 року позивач звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.
В обґрунтування позову вказувала, що  15 січня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Баранець А.М., за умовами якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2   належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач зобов`язувалась надавати довічне матеріальне забезпечення та здійснювати догляд за позивачкою. На час укладення договору утримання позивачка була одинокою особою похилого віку. 
Укладаючи договір довічного утримання, позивачка перебувала у вкрай хворобливому стані після перенесеного інсульту. Окрім того, через похилий вік, проблеми з зором та слухом, а також порушенням нервової системи, позивачка не усвідомлювала дійсних намірів укладення договору довічного утримання. Відповідачка після укладеного договору довічного утримання в порушення взятих на себе обов`язків по виконанню вказаного договору перестала приходити до позивачки і забезпечувати її харчуванням та необхідним доглядом. Окрім того, в порушення п. 8 Договору, зі спливом місячного терміну відповідач не надала позивачу щомісячне грошове утримання у розмірі 1500 грн. Враховуючи зазначене, позивачка, не маючи можливості в силу свого вкрай поганого стану здоров`я, віку забезпечити свою старість, передавши у власність відповідачки свою власність, повинна була отримати від останньої належне довічне матеріальне забезпечення, проте не отримала такого. ОСОБА_3 просить розірвати договір довічного утримання.
Рішенням  Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року позов   задоволено.
Розірвано договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 15.01.2019р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. за реєстровим № 21.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 ,  посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального та процесуального права, просить  рішення  суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог.
Позивачка, приватний нотаріус КМНО Баранець А.М., ГО «Фонд допомоги Олени Орєхової» правом на подачу відзиву не скористались.
В судовому  засіданні суду  апеляційної інстанції   представник відповідачки підтримав подану апеляційне скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Позивачка та  представник Громадської організації «Фонд допомоги Олени Орєхової» проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним.
Інші учасники процесу до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що позивачка ОСОБА_3 була власником квартири  АДРЕСА_2 , в якій проживає  та зареєстрована в ній.
Судом встановлено, що 15 січня 2019 року між ОСОБА_3 , як відчужувачем, та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець А.М., за реєстровим № 21.
За умовами  вказаного договору, відчужувач передала у власність ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , яка оцінена сторонами в 699 969,44 грн., а ОСОБА_2 зобов`язалася довічно повністю утримувати ОСОБА_3 .
 Пунктом  7 договору визначено, що  ОСОБА_2 взяла на себе обов`язок довічно фінансово утримувати ОСОБА_3 , тобто забезпечувати її грошовими ресурсами для задоволення її життєвих потреб. Сторони домовилися, що грошове утримання складається з первинного платежу у розмірі 107 000,00 грн. та щомісячних платежів у розмірі 1500,00 грн. на місяць. Сторони також домовилися, що грошове утримання буде надаватися ОСОБА_3 шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.
У пункті 8 договору,   сторони погодили, що у випадку зміни способу отримання щомісячного грошового утримання ОСОБА_3 зобов`язана завчасно (за 15 днів) в письмовій формі повідомити про це ОСОБА_2 за її поштовою адресою.
 Також зі змісту договору вбачається, що перше грошове утримання повинно було бути здійснене ОСОБА_2 до 10.02.2019р.
Статтею 744 ЦК України  визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Відповідно до  ст.610 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Тлумачення п.1 ч.1 ст.755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.
За правилом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись з позовом, позивачка зазначала, що зі спливом місячного терміну, відповідачка не надала їй щомісячне грошове утримання у розмірі 1500,00 грн.
Заперечуючи проти позову, представником відповідача надано суду копії квитанцій про здійснення грошових переказів шляхом поштового переказу ОСОБА_3 у розмірі 830,00 грн (платіж від 17.01.2019), у розмірі 1500,00 грн (платіж від 02.02.2019), у розмірі 1500,00 грн (платіж від 04.03.2019), у розмірі 300,00 грн (платіж від 14.03.2019), у розмірі 1800,00 грн (платіж 06.04.2019), у розмірі 200,00 грн (платіж від 08.04.2019).
Крім того, надані копії квитанцій про сплату відповідачкою за телекомунікаційні послуги у розмірі 95,99 грн ТОВ «Воля-Кабель» (квитанція від 11.02.2019), у розмірі 86,45 грн ПАТ «Укртелеком» (квитанція від 11.02.2019), у розмірі 98,45 грн ПАТ «Укртелеком» (квитанція від 11.03.2019), а також у розмірі 189,00 грн ТОВ «Безпека Домофон +» (квитанція від 11.02.2019).
Вказані дії, на думку представника відповідачки,  свідчать про те, що ОСОБА_2 здійснювала перекази грошових коштів ОСОБА_4 , а відтак сумлінно виконувала умови договору, що свідчить про відсутність підстав для його розірвання.
Суд першої інстанції, повно з`ясувавши обставини справи, прийшов до правильного висновку, що мало місце невиконання в повному обсязі умов договору довічного утримання відповідачкою ОСОБА_2 .
У пункті 8 договору, сторони дійшли згоди про те, що щомісячне грошове утримання буде щомісячно виплачуватися ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , починаючи з моменту укладення цього договору до 10 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок в банківській установі, відкритий на ім`я ОСОБА_3 , або поштовим переказом за адресою: АДРЕСА_3 , або готівкою на руки під розписку. 
 Із  наданих представником відповідача квитанцій, проведених в ПАТ «Укрпошта», вбачається, що в них зазначено лише прізвище « ОСОБА_5 » без зазначення адреси проживання, що не може свідчити про те, що грошові кошти отримувалися позивачкою, а не були повернуті відправнику. Позивачка  заперечує факт отримання нею вказаних грошових коштів, й дані доводи не спростовані відповідачкою.
Отже, перерахування коштів за вказаними квитанціями, суд не може вважати належним виконанням договору довічного утримання.  
Разом з тим, позивачка не оспорює отримання нею первинного одноразового платежу в сумі 107 000 грн. та суми 846 грн., які нею були повернуті відповідачці на підставі  фіскальних чеків від  28.05.2020 р. та 15.05.2020 р. 
 28.01.2019 позивачка ОСОБА_3 звернулася до відповідачки із заявою про розірвання договору довічного утримання від 15.01.2019, проте ОСОБА_2   проігнорувала вказану заяву, тим самим відмовившись від добровільного розірвання договору.
Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачка  посилалася також на те, що спірний договір нею було укладено через її хворобливий стан, перенесений інсульт та похилий вік,оскільки вона потребує стороннього догляду, і внаслідок свого стану вона не могла цілком усвідомлювати дійсних намірів укладення договору довічного утримання.  Вказані доводи  підтверджуються медичною документацією про стан здоров`я ОСОБА_3 . 
Окрім того, як зазначає позивачка, після укладення договору довічного утримання, відповідачка, в порушення взятих на себе зобов`язань по виконанню вказаного договору, перестала приходити до неї, забезпечувати її харчуванням та необхідним доглядом.
Зважаючи на те, що суду не було надано доказів перерахування коштів у порядок, визначений договором довічного утримання, а також відсутність доказів щодо належного догляду позивачки, районний суд зробив висновок про встановлення в судовому засіданні факту невиконання та неналежного виконання умов договору довічного утримання. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про те, що  позовні вимоги ОСОБА_3 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки  відповідачка не виконує в повному обсязі взяті на себе обов`язки, які передбачені договором довічного утримання, укладеним з позивачкою, а остання бажає скористатися своїм правом на розірвання укладеного з відповідачкою договору довічного утримання й категорично відмовляється  одержувати від ОСОБА_2 грошове утримання, а тому суд обґрунтовано розірвав договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 15.01.2019р., задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3 .
Постановлене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, наведених в апеляційній скарзі представника відповідачки.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позовні вимоги позивачки не є спробою захисту порушених прав, оскільки права ОСОБА_3 не були порушені, а є спробою скористатися нагодою отримати дохід від разової вплати та поточних платежів на користь позивачки за рахунок посягання на майнові інтереси відповідачки, є неспроможними, оскільки кошти, отримані позивачкою від ОСОБА_2 на виконання умов договору, повернуті відповідачці  на підставі фіскальних чеків від 28.05.2020 р. та від 15.05.2020 р. 
Доводи представника відповідачки  щодо постановлення судом  рішення в підготовчому засіданні  не заслуговують на увагу, оскільки дані   порушення норм процесуального права не є у відповідності з вимогами ст.376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування рішення суду й не призвели до неправильного вирішення справи.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд   розглянув справі у відсутність сторін, є безпідставними,оскільки  як видно з матеріалів справи, представник відповідачки адвокат Крупа В.М. 12.12.2019 р. подав суду заяву, в якій просив розглянути дану справу за відсутності відповідачки ОСОБА_2 та адвоката Крупи В.М. за наявними у матеріалах справи  доказами (а.с.105), аналогічну заяву було подано суду позивачкою та представником Громадської організації «Фонд допомоги Олени Орєхової»( а.с.106-107).
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на правильність постановленого судового рішення не впливають.
Керуючись   ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний  суд,-
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу    ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 ,  - відхилити.
Рішення  Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року - залишити без зміни.
  Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня  складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.    
Повний текст постанови виготовлений  16  липня 2020 року.
 
 Головуючий 
 
  Судді: